Постанова
Іменем України
 
29 квітня 2020року
м. Київ
справа № 376/103/18-ц
провадження № 61-42283св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І., 
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
особи, які подавали апеляційну скаргу: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року у складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Кулішенко Ю. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_5 , а майно оформлене на нього, придбане за її особисті кошти. ОСОБА_2 має намір оформити право власності на спірне майно шляхом прийняття спадщини.
Посилаючись на викладене, позивач просилавизнати за нею право особистої приватної власності на: 19/100 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд; нежитлову будівлю на АДРЕСА_2 ; житловий будинок на АДРЕСА_3 , з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована на АДРЕСА_3 , кадастровий номер 3224010100:01:037:0050; земельну ділянку, площею 0,238 га, що розташована на АДРЕСА_3 , кадастровий номер 3224010100:01:037:0049; 33,334 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Калина» (далі - ТОВ «Калина»), що в гривневому еквіваленті становить 1 000 000,00 грн. 
 
12 лютого 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про затвердження мирової угоди, у якій ОСОБА_2 повністю визнав позовні вимоги та не заперечував проти укладення мирової угоди.
 
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 12 лютого 2018 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за    ОСОБА_1 право власності на: 19/100 частини житлового будинку на АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд; нежитлову будівлю на АДРЕСА_2 ; житловий будинок на АДРЕСА_3 , з господарськими будівлями та спорудами; земельну ділянку, площею 0,10 га, що розташована на АДРЕСА_3 , кадастровий номер 3224010100:01:037:0050; земельну ділянку, площею 0,238 га, що розташована на АДРЕСА_3 , кадастровий номер 3224010100:01:037:0049; 33,334 % статутного капіталу             ТОВ «Калина», що в гривневому еквіваленті становить 1 000 000,00 грн. Провадження у справі закрито.
 
Визнаючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив із того, що умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують прав жодної із сторін, а тому її належить затвердити, а провадження у справі закрити.
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори 14 вересня, 26 жовтня            2016 року звернулися ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , як кредитори померлого. При цьому, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 08 травня 2018 року, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , на користь  ОСОБА_7 борг за договором позики          від 01 квітня 2015 року в сумі 522 340,00 грн та стягнуто з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_4 борг за договором позики              від 18 вересня 2014 року в сумі 254 800,00 грн. Отже, ОСОБА_2  є спадкоємцем померлого ОСОБА_5 та зобов`язаний задовольнити вимоги зазначених кредиторів у межах вартості майна, одержаного у спадщину відповідно до положень статей 1216, 1218, 1282 ЦК України.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Верховного Суду ОСОБА_8 від 16 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
12 грудня 2018 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.
 
Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду       від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.
 
На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права. Вказує на те, що приймаючи ухвалу від 20 червня 2018 року про відкриття апеляційного провадження та поновлюючи строк на апеляційне оскарження, Апеляційний суд Київської області навіть не обґрунтував своє рішення щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження. Незрозуміло в чому саме порушено права сторін, якщо позивач і відповідач підписали мирову угоду, подали її на затвердження суду та не оскаржували ухвалу про визнання мирової угоди. ОСОБА_3 , ОСОБА_4 свідомо, різними методами чинять перешкоди ОСОБА_2 прийняти спадщину, а ОСОБА_1 - правом розпоряджатися власним майном. 
 
У грудні 2018 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 подала відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що рішення у справі № 357/10181/16-ц набрало законної сили 08 травня 2018 року після винесення постанови Апеляційного суду Київської області від 08 травня 2018 року. 
 
У своєму відзиві представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати за надання правової допомоги адвокатом у сумі 3 500,00 грн. 
 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
 
Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
 
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
 
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
 
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
 
Отже, вимоги про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката за подання відзиву на касаційну скаргу не підлягають задоволенню, оскільки у матеріалах касаційного провадження відсутні докази детального опису виконаної адвокатом роботи та її вартості.
 
При цьому у відзиві представник ОСОБА_3 - ОСОБА_9 вказала лише на те, що 14 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та АБ «Приймак та Партнери» підписано договір про надання правової допомоги (витяг із договору міститься у матеріалах справи) відповідно за підготовку відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_3 понесенні витрати у сумі 2000,00 грн також за представлення інтересів адвокатом у Верховному суді в складі Касаційного цивільного суду очікується понести витрати за правничу допомогу у сумі 1 500,00 грн (акт виконаних робіт та квитанція будуть долученні додатково клопотанням). 
 
Вказаного клопотання суду не надано.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення із  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу за складання відзиву на касаційну скаргу у розмірі 3 500,00 грн.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Встановлені судами обставини
 
Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 серпня 1981 року ОСОБА_5 належало на праві приватної власності 19/100 частини житлового будинку на        АДРЕСА_1 , з відповідною частиною господарських будівель та споруд.
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 15 грудня 1999 року ОСОБА_5 належало на праві приватної власності нежитлова будівля на АДРЕСА_2 .
 
ОСОБА_5 належав на праві приватної власності житловий будинок № 99 та земельні ділянки з кадастровими номерами: 3224010100 : 01 : 037: 0049 , 3224010100:01:037:0050 на АДРЕСА_3 , з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується рішенням Сквирського районного суду Київської області від 25 квітня 2013 року.
 
Крім того,  ОСОБА_5 належало на праві приватної власності 33,334 % статутного капіталу ТОВ «Калина», що в гривневому еквіваленті становить 1 000 000,00 грн. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 
 
21 липня 2016 року та 05 квітня 2017 року ОСОБА_2 звертався до приватного нотаріуса Білоцерківського міського округу Київської області Губенко Т. А. із заявою про прийняття спадщини, яка залишилася після померлого ОСОБА_5 
 
10 жовтня 2016 року до приватного нотаріуса звернулися ОСОБА_12, ОСОБА_13 , ОСОБА_5 із заявами про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після померлого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 
 
10 жовтня 2016 року до приватного нотаріуса звернулася ОСОБА_1 із заявою про відмову від прийняття спадщини, яка залишилася після померлого ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 та просила видати свідоцтво про право власності на часту в спільному майні подружжя.
 
14 вересня, 26 жовтня 2016 року до нотаріуса звернулися ОСОБА_3,         ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , як кредитори померлого.
 
Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області   від 08 травня 2018 року, зокрема, стягнуто з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 01 квітня 2015 року в сумі 522 340,00 грн та стягнуто з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_4 борг за договором позики від 18 вересня 2014 року в сумі      254 800,00 грн. 
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Згідно з вимогами статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
 
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Установивши, що предметом затвердженої судом першої інстанції мирової угоди є майно, що за життя було зареєстроване за ОСОБА_5 , після смерті якого       ОСОБА_2 прийняв спадщину, а  ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із кредиторськими вимогами, що підтвердженні, зокрема, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 08 травня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики від 01 квітня 2015 року в сумі 522 340,00 грн та на користь ОСОБА_4 боргу за договором позики від 18 вересня 2014 року в сумі      254 800,00грн, суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що умови мирової угоди порушують права ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
 
Визнаючи мирову угоду, суд першої інстанції не перевірив, а сторони у справі не повідомили суд, що ОСОБА_2 має обов`язок задовольнити кредиторські вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4  в межах вартості майна, одержаного у спадщину відповідно до положень статей 1216, 1218, 1282 ЦК України, зокрема, за рахунок майна, що передано за спірною мировою угодою у власність ОСОБА_1 . 
 
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, правильним є висновок цього суду про те, що всупереч судовому рішенню про стягнення з ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті ОСОБА_5 заборгованості за договорами позики, затверджено мирову угоду, якою вирішено питання про перехід до         ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно. При цьому суд апеляційної інстанції врахував, що майно придбане ОСОБА_5 у період перебування у шлюбі із ОСОБА_1 , а отже, за відсутності доказів протилежного не може вважатися особистою приватною власністю ОСОБА_1 , як вона це стверджувала у своїй позовній заяві.
 
Умови мирової угоди мали безпосередньо стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просив ухвалити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої порушують права інших осіб, зокрема, як встановлено у цій справі судом апеляційної інстанції, права  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які є кредиторами спадкодавця, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.
 
Таким чином, встановивши порушення судом першої інстанції норм ЦПК України при затвердженні мирової угоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 395, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правову допомогу адвоката за подання відзиву на касаційну скаргу відмовити.
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Київської області від 12 липня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         О. В. Ступак
 
                                                                                                  І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                           Г. І. Усик