Ухвала
 
03 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 313/350/16-ц
провадження № 61-15623св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Веселівська районна державна адміністрація Запорізької області,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Воробйової І. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі - ГУ Держгеокадастру), Веселівської районної державної адміністрації Запорізької області (далі - Веселівської РДА) про визнання недійсним рішення про відмову в поновленні договору оренди землі та визнання договору оренди землі поновленим. 
Позовна заява мотивована тим, що 26 грудня 2005 року між Веселівською РДА (орендодавець) та нею було укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 23,0 га (пункт 2 договору), яка знаходиться на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області, строком на 5 років (пункт восьмий), договір зареєстровано 
у Веселівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 29 грудня 2005 року, реєстраційний номер 040526800047.
26 листопада 2010 року між сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно до умов якої, дію договору продовжено на 5 років та встановлено кінцевий термін до 26 листопада 2015 року.    
12 січня 2016 року вона звернулася до ГУ Держгеокадастру з листом - пропозицією про укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі з підстав передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», до листа було надано проект додаткової угоди .
Листом від 29 лютого 2016 року № С-802-835/6-16 ГУ Держгеокадастру відмовило їй у поновленні договору оренди мотивуючи це втратою нею переважного права.
Вважає, що для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов`язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договору оренди.
Посилаючись на частину дев`яту статті 33 Закону України «Про оренду землі» просила визнати недійсним рішення ГУ Держгеокадастру про заперечення 
у поновленні договору оренди землі від 26 грудня 2005 року (зареєстрованого 
29 грудня 2005 року № 040526800047), викладене у листі від 29 грудня 2016 року № С-802/6-16 та поновити договір оренди земельної ділянки від 26 грудня 
2005 року на п`ять років та на тих самих умовах.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 
2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним рішення ГУ Держгеокадастру про заперечення у поновленні договору оренди землі від 
26 грудня 2005 року (зареєстрованого 29 грудня 2005 року № 040526800047), викладене у листі від 29 грудня 2016 року № С-802/6-16. Визнано договір оренди землі від 26 грудня 2005 року (зареєстрований у Веселівському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 29 грудня 2005 року реєстраційний номер 040526800047) поновленим на строк 5 років на тих самих умовах, які були передбачені договором, та визнано укладеною додаткову угоду між ОСОБА_1 та ГУ Держгеокадастру у редакції цього рішення.  
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач продовжує використовувати земельну ділянку за призначенням виконуючи всі умови договору, орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору не надсилав на адресу позивача лист-повідомлення про заперечення 
у поновленні договору оренди.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 листопада 2016 року рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 
2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не дотримана процедура поновлення договору на підставі частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», оскільки ОСОБА_1 не скористалася своїм переважним правом та не повідомила орендодавця про намір поновлення договору оренди.
Аргументи учасників справи
У грудні 2016 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України 
з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити рішення суду першої інстанції в силі.
Рух справи
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 19 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження 
в цій справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно з підпунктом 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачу Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року зупинено касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2020 року поновлено касаційне провадження в цій справі.
Позиція Верховного Суду
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з таких мотивів.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди 
з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Послався на аналогічний висновок Верховного Суду України у постанові від 23 березня 2016 року у справі 
№ 6-146цс16. 
Разом з цим, у постанові Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17зазначено про те, що частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди 
і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору). При цьому необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 цього Закону, не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією нормою Закону саме й полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у «мовчазній згоді.
Таким чином, Судова палата з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, застосовуючи частину шосту статті 33 Закону України «Про оренду землі» вважала, що для поновлення договору оренди земельної ділянки за цією підставою не вимагається повідомлення орендарем орендодавця до закінчення строку дії договору про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі, як і не є обов`язковою умова належного виконання орендарем своїх обов`язків за договором оренди.
Водночас, відповідно до частин першої, другої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.
У частині шостій цієї статті Закону передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Схожа норма міститься у статті 764 ЦК України, яка передбачає автоматичне продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму та немає заперечень наймодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору. 
Однак, на відміну від положень статті 764 ЦК України, тлумачення статті 33 Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку, що нею передбачені випадки поновлення договору оренди землі за обов`язкових умов добросовісності орендаря (який належно виконував обов`язки за умовами договору) та попередньо повідомлення орендарем про своє бажання про поновлення договору оренди землі. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову 
в поновленні договору оренди.
Отже, існує різний підхід до розуміння та тлумачення частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» під час розгляду аналогічних справ, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від наведеного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 вересня 
2018 року у справі № 920/739/17, 
Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 
1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року). 
Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують, оскільки завжди існуватиме потреба з`ясувати неоднозначні моменти і адаптувати норми законодавства до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 
2013 року).
Керуючись статтями 260, 403, 404, підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Передати справу № 313/350/16-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                  В. І. Крат 
 
Судді:                                                                           Н. О. Антоненко 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Журавель
 
Є. В. Краснощоков