СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р.                                                                      Справа № 922/216/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Геза Т.Д., суддя  Мартюхіна Н.О. 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек", м.Харків,  (вх.№937 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у справі №922/216/20 (суддя Пономаренко Т.О., ухвалене в м.Харків, час ухвалення судового рішення – не зазначено, дата складення повного тексту – 02.03.2020р.) 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Харківське фармацевтичне підприємство “Здоров`я народу”, м.Харків, 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек", м.Харків,  
про стягнення заборгованості, 

ВСТАНОВИЛА:

28.01.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Харківське фармацевтичне підприємство “Здоров`я народу” звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" суму заборгованості у розмірі 136757,62грн., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором поставки №8765 від 10.01.2019р. в частині оплати поставленого товару.
Рішенням господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у справі №922/216/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Харківське фармацевтичне підприємство “Здоров`я народу” до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Харківське фармацевтичне підприємство “Здоров`я народу” суму заборгованості у розмірі 136757,62грн. та судовий збір у розмірі 2102,00грн. 
Рішення суду з посиланням на положення статей 11, 509, 525, 530, 625 Цивільного кодексу України та статей 173,174,193 Господарського кодексу України мотивовано обґрунтованістю позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості за договором поставки від 10.01.2019р. №8765 у розмірі 136757,62грн., як такої що підтверджена належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у справі №922/216/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення господарським судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт не погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оплата за поставлений товар мала бути проведена окремо по кожній з 4-х накладних, та наголошує на тому, що оплата 4-х спірних видаткових накладних була здійснена двома платіжними дорученнями від 29.01.2020р. №3156 та від 03.02.2020р. №53913.
Апелянт також не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що пункт 2.4. договору поставки зобов`язує відповідача у платіжних дорученнях зазначати призначення платежу: "оплата за лікарські засоби згідно накладної № _____від___", а не фразою "оплата за лікарські засоби згідно договору №8765 від 10.01.2019р. ".
Так, медтовари за видатковою накладною № 3687 на суму 126421,59грн. були оплачені ТОВ "ФІТО-ЛЕК" 29.01.2020р. частково у розмірі 89663,97грн. (платіжне доручення № 3156 від 29.01.2020р.) та 03.02.2020р. частково у розмірі 36757,62грн. (платіжне доручення № 53913 від 03.02.2020р.) з призначення платежу: "оплата за лікарські засоби згідно договору № 8765 від 10.01.2019р. "; медтовари за видатковою накладною № 3686 на суму 2359,99грн., медтовари за видатковою накладною № 3689 на суму 840,85грн., медтовари за видатковою накладною № 3683 на суму 7135,19грн. були оплачені ТОВ "ФІТО-ЛЕК" 29.01.2020р. (платіжне доручення № 3156 від 29.01.2020р. з призначення платежу: "оплата за лікарські засоби згідно договору № 8765 від 10.01.2019р.".
Скаржник звертає увагу суду на те, що товар на загальну суму у розмірі 136151,62грн. був наданий ТОВ "ФІТО-ЛЕК" на підставі договору №8765 від 10.01.2020р., а отже відповідно до вимог статей 6 та 627 ЦК України та умов договору сторони не обмежені у формулюванні призначення підстави оплати боргу в платіжних дорученнях.
Оскільки медичні товари були отримані на підставі видаткових накладних у виконання договору № 8765 від 10.01.2020р., апелянт вважає, що призначення платежу в платіжних дорученнях № 3156 від 29.01.2020р. та № 53913 від 03.02.2020р. не може вважатися відсутністю факту несплати товару за спірними видатковими накладними.
Апелянт зазначає у скарзі, що оплата 4-х спірних видаткових накладних була здійснена 29.01.2020р. та 03.02.2020р. двома платіжними дорученнями № 3156 від 29.01.2020р. та № 53913 від 03.02.2020р. з призначення платежу: "оплата за лікарські засоби згідно договору №8765 від 10.01.2019р.", що не забороняється чинним законодавством України та договором.
За наведених обставин, апелянт вважає, що наявні правові підстави для скасування оскаржуваного рішення та прийняття нового, про відмову в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.04.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" на рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у справі №922/216/20; встановлено позивачу строк до 22.04.2020р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання.
21.04.2020р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№3664), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек", рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у справі №922/216/20 залишити без змін.
14.05.2020р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду заперечення проти відзиву на апеляційну скаргу (вх.№4568).
Судова колегія зазначає, що вказана апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи, зважаючи на приписи частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вірно встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.01.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю “Харківське фармацевтичне підприємство “Здоров`я народу” (надалі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" (надалі - покупець) було укладено договір поставки №8765 (надалі – договір поставки т.1 а.с.9-11) (з урахуванням протоколу розбіжностей від 10.01.2019р. т.1 а.с.12-14), відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити готові лікарські засоби (надалі - “медтовар”) в номенклатурі, кількості та за цінами, вказаними у видаткових накладних (пункт 1.1. договору).
Загальна сума договору визначається сумою всіх поставок, згідно цього договору (пункт 1.2. договору).
Відповідно до пункту 2.1. договору, продавець здійснює відпуск медтовару покупцеві окремими партіями на підставі його заявок, надісланих у письмовій, електронній формах.
Номенклатура і обсяг кожної партії медтовару формується з урахуванням отриманої від покупця заявки і фактичної наявності медтовару на складі продавця і остаточно визначається сторонами у видатковій накладній на конкретну партію медтовару (пункт 2.2. договору).
Продавець передає медтовар представнику покупця, уповноваженому у встановленому порядку на його отримання разом з видатковою накладною на дану партію медтовару і документами, що засвідчують якість медтовару, а представник Покупця своїм особистим підписом на видатковій накладній засвідчує факт отримання від продавця медтовару (пункт 2.3. договору).
Пунктом 2.4. договору сторони погодили, що видаткова накладна (з підписом на ній представника покупця) на конкретну партію медтовару є одночасно документом, що підтверджує факт передачі продавцем у власність покупця медтовару, зазначеного у видатковій накладній, і платіжним документом, згідно з яким медтовар повинен бути сплачений у визначений сторонами термін.
Датою поставки є дата отримання представником покупця медтовару, зазначена у відповідній видатковій накладній (пункт 5.2. договору).
Оплата поставленого продавцем медтовару здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу впродовж 55 календарних днів з моменту поставки відповідної партії медтовару. Оплата медтовару проводиться покупцем у національній валюті, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця (пункти 6.1-6.2 договору).
Ціни, за якими реалізується медтовар конкретної партії зазначаються у видаткових накладних на дану партію медтовару (пункт 6.3. договору).
Термін дії цього договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2019р. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за його повне або часткове невиконання (пункт 9.3. -9.4. договору).

Як зазначав в позовній заяві позивач, на виконання умов укладеного між сторонами договорі, 20.11.2019р. було здійснено поставку товарів покупцю – ТОВ "Фіто - Лек". Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями видаткових накладних від 20.11.2019р. №3687 на суму 126421,59грн.; від 20.11.2019р. № 3683 на суму 7135,19грн.; від 20.11.2019р. №3686 на суму 2359,99грн.; від 20.11.2019р. №3689 на суму 840,85грн., пропусків до накладних, товарно – транспортних накладних, довіреностей (т.1 а.с.15-31).
Проте, відповідач у визначений договором строк, до 14.01.2020р., не здійснив оплату за поставлений товар, у зв`язку із чим, 14.01.2020р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Здоров`я народу" було направлено на адресу покупця претензію вих.№42/06 (т.1 а.с.32), в якій вимагало негайно виконати умови укладеного між сторонами договору в частині оплати за поставлений товар.
Факт направлення вказаної претензії та її отримання покупцем – 16.01.2020р. підтверджується доданим до матеріалів справи квитанцією та офіційним листом компанії АТ "ДХЛ Інтернешнл Україна" (т.1 а.с.104-105).

Проте, покупцем відповіді на вказану претензію надано не було, як і не було в добровільному порядку сплачено заборгованість за поставлений товар, у зв`язку із чим, 28.01.2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю “Харківське фармацевтичне підприємство “Здоров`я народу” звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек", в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" суму заборгованості у розмірі 136757,62грн., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2102,00грн. (т.1 а.с.1-62).
Рішенням господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у даній справі позов задоволено повністю, з підстав викладених вище (т.1 а.с.164-172).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інших правочинів.
Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Статтями 6 та 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В частині 1 статті 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статтею 527 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 525  Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Пунктом 1 статті 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Пунктом 1 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
В частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В частині 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 1 статті  625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачем було заявлено до стягнення суму вартості товару поставленого згідно з видатковими накладними №3687 від 20.11.2019р., № 3683 від 20.11.2019р., №3686 від 20.11.2019р. та №3689 від 20.11.2019р. на загальну суму 136757,62грн.
Як під час розгляду справи місцевим господарським судом так і під час апеляційного перегляду даної справи відповідач наголошував, що оплата 4-х спірних видаткових накладних була здійснена 29.01.2020р. та 03.02.2020р. двома платіжними дорученнями №3156 від 29.01.2020р. та № 53913 від 03.02.2020р. з призначення платежу: "оплата за лікарські засоби згідно договору № 8765 від 10.01.2019р.", що не забороняється чинним законодавством України та договором, а отже підстави для задоволення позовних вимог відсутні з огляду на відсутність предмету спору.
Зі змісту укладеного договору вбачається, що сторони погодили, що видаткова накладна (з підписом на ній представника покупця) на конкретну партію медтовару є одночасно документом, що підтверджує факт передачі продавцем у власність покупця медтовару, зазначеного у видатковій накладній, і платіжним документом, згідно з яким медтовар повинен бути сплачений у визначений сторонами термін (пункт 2.4 договору).
Судова колегія зазначає, що пунктом 1.30 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" визначено, що платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.
В пункті 1.35 статті 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" зазначено, що розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача.
Загальні правила, види і стандарти розрахунків юридичних осіб та банків, в тому числі і вимоги щодо заповнення розрахункових документів, платіжних доручень регламентуються Інструкцією про безготівкові в Україні в національній валюті , яка затверджена постановою правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 року (надалі – Інструкція).
Пунктом 2.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22 визначено, що розрахункові документи складаються на бланках, форми яких наведені в додатках до даної Інструкції. Реквізити розрахункових документів за цими формами заповнюються згідно вимог додатку 8 до цієї Інструкції та відповідно до її глав. При цьому, згідно п.2.3 Інструкції, відповідальність за правильність заповнення реквізитів розрахункового документа несе особа, яка оформила цей документ подала його до обслуговуючого банку.
Зокрема, пункт 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 передбачено, що платіжне доручення, одним із реквізитів якого є графа “призначення платежу”, оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 Інструкції.
Відповідно до пункту 3.7 Інструкції, реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.
Отже, допустимим доказом призначення грошових коштів, що перераховуються, є відповідний платіжний документ з даними щодо призначення платежу.

Проте, дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що з наданих представником відповідача доказів здійсненої відповідачем оплати не вбачається, що відповідні докази стосуються безпосередньо предмета спору у даній справі, оскільки з жодного платіжного доручення, наданого представником відповідача, не вбачається в графі "призначення платежу" оплати саме за видатковими накладними №3687 від 20.11.2019р., № 3683 від 20.11.2019р., №3686 від 20.11.2019р. та №3689 від 20.11.2019р., несплата за якими і була підставою подання відповідного позову. 
Крім того, зазначені у наданих відповідачем платіжних дорученнях розміри сплачених сум за товар також не збігаються з заявленою позивачем до стягнення сумою боргу та з сумою вказаною у накладних №3687 від 20.11.2019р., № 3683 від 20.11.2019р., №3686 від 20.11.2019р. та №3689 від 20.11.2019р.
Враховуючи вищевикладене, що матеріалами справи підтверджується, що позивачем було належним чином виконано прийняті на себе зобов`язання за договором в частині поставки товару, за належним чином оформленими видатковими накладними, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за видатковими накладними на поставлений товар у розмірі 136757,62грн.

Судова колегія зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у справі №922/216/20 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись ст.ст. 254, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фіто - Лек" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 02.03.2020р. у справі №922/216/20 залишити без змін.
Повний текст постанови складено   27 травня 2020р.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Т.Д. Геза  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна