Номер провадження: 22-ц/813/1993/20 
Номер справи місцевого суду: 523/9111/17
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 523/9111/17

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/1993/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,
учасники справи: 
- позивачі – 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 ,
- відповідачі – 1) Суворовський відділ державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, 2) Філія 16 приватне підприємство «Нива-В.Ш.», 3) ОСОБА_4 , 4) ОСОБА_5 ,
    - треті особи, які не заявляють самостійних вимого щодо предмета спору – 1)  ОСОБА_4 , 2) Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як орган опіки та піклування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Філії 16 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів недійсними, позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, виключення запису, витребування майна, позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, про визнання прилюдних торгів та договору купівлі-продажу недійсним, за апеляційною скаргою адвоката Дідик Світлани Валеріївни, діючої від імені ОСОБА_4 , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. 11 вересня 2019 року,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання прилюдних торгів недійсними, в якому просить визнати недійсними проведені 22.01.2013 року ПП « ОСОБА_6 - ОСОБА_7 » прилюдні торги з примусової реалізації квартири АДРЕСА_1 (далі – Квартира).
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги незаконністю вищевказаної примусової реалізації квартири з огляду на те, що на момент цієї реалізації на квартиру було накладено арешт ухвалою суду (Т. 1, а. с. 1 – 4).
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, виключення запису, витребування майна, в якому просить: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за № 869, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., номер запису про право власності: 17122008 від 25.10.2016 року 15:29:15, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32072995; 2) виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запис про право власності 17122008 від 25.10.2016 року 15:29:15, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32072995, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В.; 3) витребувати на користь ОСОБА_1 у ОСОБА_4 спірну квартиру.
Вказані у попередньому абзаці вимоги позову ОСОБА_1 обґрунтовує недійсністю вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .. Договір дарування спірної квартири від 03.04.2009 року був визнаний недійсним рішенням суду. Таким чином, подальші правочини з відчуження спірної квартири є незаконними. Квартиру необхідно витребувати з незаконного володіння в порядку, передбаченому частиною першою статті 388 ЦК України (Т. 1, а. с. 159 – 162).
У серпні 2018 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , звернулася до суду з вищезазначеним позовом про визнання прилюдних торгів та договору купівлі-продажу недійсними, в якому просить: 1) визнати недійсними проведені 22.01.2013 року приватним підприємством «Нива-В.Ш.» прилюдні торги з примусової реалізації квартири; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за №869, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., номер запису про право власності: 17122008 від 25.10.2016 року 15:29:15, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32072995; 3) виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право власності 17122008 від 25.10.2016 року 15:29:15, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32072995, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В.; 4) витребувати з чужого незаконного володіння у ОСОБА_4 на користь малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спірну квартиру.
ОСОБА_2 вищевказані вимоги позову обґрунтовує незаконністю вищевказаних спірних правочинів з огляду на існування обтяження, а саме - арешту квартири, на час вчинення цих правочинів. ОСОБА_2 зазначає про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спадкоємцем п`ятої черги після померлого ОСОБА_8 .. Вказує на те, що будь – хто не прийняв спадщину після померлого ОСОБА_8 , а отже посилається на порушення законних прав малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (Т. 1, а. с. 159 – 162).
Сторони у судове засідання суду першої інстанції не з`явилися (Т. 3, а. с. 98).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Філія 16 ПП «Нива-В.Ш.», третя особа - ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів недійсними задоволено.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, про виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про витребування майна задоволено.
Позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання прилюдних торгів та договору купівлі-продажу недійсним задоволено частково.
Визнано недійсними проведені 22.01.2013 року ПП « ОСОБА_6 - ОСОБА_7 » прилюдні торги з примусової реалізації квартири.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , № 869, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В..
Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 17122008 від 25.10.2016 року об 15:29:15, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32072995, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В..
Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 нерухоме майно, а саме - квартиру.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння у ОСОБА_4 на користь малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нерухоме майно, а саме Квартири було відмовлено.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі – 8 810 грн..
Рішення суду першої інстанції мотивовано недійсністю вищевказаних електронних торгів, оскільки під час їх підготовки і проведення були допущені порушення, що могли вплинули на результати торгів. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений в порушення вимог ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України. Тому, позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , № 869, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., підлягають задоволенню. 
Також судом першої інстанції викладено висновок щодо відсутності належних доказів на підтвердження прав відповідачки та, відповідно, про відсутність правових підстав для прийняття рішення про реєстрацію права власності та проведення відповідних реєстраційних дій про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру. 
Суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що підлягають задоволенню позовні вимоги про витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 нерухомого майна, а саме квартири (Т. 3, а. с. 99 - 110).
Адвокат Дідик С.В., діюча від імені ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вищенаведених позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на безпідставне визнання недійсними проведених 22.01.2013 року ПП « ОСОБА_6 -В ОСОБА_9 Ш.» прилюдних торгів з примусової реалізації квартири. Посилається на незаконність одночасного пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння та негаторного позову про визнання правочину недійсним, із застосуванням реституції. Тобто одночасне застосування статтей 216, 388 ЦК України. Вказує на правила встановлені частиною другою статті 388 ЦК України, а саме на неможливість витребування майна від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Щодо твердження позивачки ОСОБА_2 про те, що на теперішній час ніхто не прийняв спадщину після померлого ОСОБА_8 , апелянт зазначає про те, що оскільки ОСОБА_1 (син ОСОБА_8 ) зазначає у своїй позовній заяві у іншій справі (№523/9111/17) про те, що він звернувся у 2010 році із заявою про прийняття спадщини, підтвердженням цього також є заведена спадкова справа від 11.06.2010 року за № 819/2010 Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою після померлого ОСОБА_8 .. Таким чином, у разі прийняття ОСОБА_1 , як спадкоємцем першої черги за законом, спадщини після померлого ОСОБА_8 , незалежно від отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину, у онуки померлого - ОСОБА_3 право на спадкування не виникло (Т. 3, а. с. 114 – 120).
Розгляд справи проведено за відсутності її учасників, які про дату, час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином.
Від адвоката Дідик С.В., діючої від імені ОСОБА_4 , до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності останніх.
Адвокат Верхола І.О., діючий від імені ОСОБА_2 , до апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином. 
Від інших учасників справи заяв, клопотань не надійшло.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 р., адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи (справа призначається до розгляду вдруге), баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, освідомленість її учасників про розгляд справи, створення апеляційним судом умов для реалізації учасниками справи принципу змагальності, відсутність відзиву, наявність клопотання адвоката Дідик С.В., діючої від імені ОСОБА_4 , про розгляд справи за відсутності останніх, наявність у справі достатніх матеріалів для розгляду справи, колегія суддів ухвалила клопотання адвоката Верхоли І.О., діючого від імені ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи вважати таким, що не підлягає задоволенню, справу розглянути за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про задоволення позовів ОСОБА_1 , часткове задоволення позову ОСОБА_2 .. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 204, 215, 216, 388, 1258, 1259, 1261, 1265 ЦК України, ст. ст. 56, 61 Закону Укрнаїни «Про виконавче провадження») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. 
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_8 був власником спірної квартири квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 10.09.1993 року, яке видане Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одесько міської ради народних депутатів (Т. 1, а. с. 6).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Відділом РАЦС Піщанського РУЮ Вінницької області, актовий запис № 5 (Т. 1, а. с. 7).
Позивач  ОСОБА_1 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онукою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 ..
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини після померлого його батька - ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 . 4, а. с. 47 зворотна сторона).
Однак, нотаріусом було повідомлено позивачу ОСОБА_1 про те, що його батько - ОСОБА_8 , 03.04.2009 року уклав договір дарування квартири.
Вищевказаний договір дарування складений на ім`я ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О., зареєстрований в реєстрі за № 605.
19.03.2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено договір-купівлі продажу квартири.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.07.2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О., про визнання права на спадкове майно, про визнання недійсними договору купівлі-продажу та договору дарування було задоволено.
Визнано недійсним договір дарування квартири, укладений 03.04.2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ..
Визнано недійсним договір купівлі–продажу, укладений 19.03.2010 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ..
 Визнано за ОСОБА_1 право на спадщину, яка складається з Квартири, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 01.12.2011 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29.07.2011 року в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним було скасовано. 
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволені позовних вимог до ОСОБА_12 про визнання договору купівлі-продажу від 19.03.2010 року недійсним (Т. 1, а. с. 170 - 171).
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03.10.2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_12 про витребування майна було задоволено. 
Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_12 майно, а саме ОСОБА_13 . 1, а. с. 167 - 169).
17.07.2012 року Першим Суворовським відділом Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відповідно до ВП № 33461465 було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: Квартиру, яка на той момент належала на праві власності ОСОБА_12 
15.08.2012 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси накладено арешт на ОСОБА_13 . 1, а. с. 8), що також вбачається з інформаційної довідки (Т. 1, а. с. 9 - 10).
22.08.2016 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси скасовано раніше постановлену ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2012 року про накладення арешту на ОСОБА_14 . Ухвала набула законної сили 29.08.2016 року (Т. 1, а. с. 212 - 213).
Отже, на момент проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, під лотом № 2, саме Квартири, на Квартиру був накладений арешт, відповідно до ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2012 року. 
22.08.2016 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси було скасовано ухвалу від 15.08.2012 року про накладення арешту на ОСОБА_14 .
Як зазначалось вище, Квартиру було продано шляхом проведення прилюдник торгів, переможцем яких є – ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 11).
30.08.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В. було видано відповідачу ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на ОСОБА_13 . 3, а. с. 61). 
25.10.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу Квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., зареєстрований в реєстрі за № 869 (Т. 3, а. с. 60).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.08.2018 року за № 133019927, власником Квартири є - ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 222 - 224).
Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання прилюдних торгів недійсними, визнання договору купівлі-продажу недійсним, виключення запису про право власності, витребування майна.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Примусова реалізація заставного майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю дій і правовідносин, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень, і особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до закону.
За змістом частин першої, другої статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.
Порядком реалізації арештованого майна визначено, що електронні торги — це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця – учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту проведення прилюдних торгів – це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).
Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою—третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.
Отже, акт про проведення, який складений за результатами прилюдних торгів, стосується оформлення правового результату торгів, наслідком яких є виникнення цивільних прав та обов`язків, у зв`язку з чим торги є правочином у розумінні статті 202 ЦК України.
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року в справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 668/5633/14-ц також викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.
Задовольняючи вимоги позову щодо визнання електронних торгів недійсними, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про доведеність цих позовних вимог, оскільки позивачами не надано доказів, які б свідчили про наявність порушень, що могли вплинути саме на результати торгів. 
Вищевикладений правовий висновок узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 24 жовтня 2012 року в справі  № 6-116цс12, від 22 лютого 2017 року в справі  № 6-2677цс16, від 25 лютого 2020 року в справі № 61-16985св19.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивачі вказують на обставини (арешт Квартири), які мали б перешкодити у проведенні вищевказаних електронних торгів, між тим позивачами не надано доказів, які б свідчили про наявність порушень під час проведення торгів, які могли вплинути саме на результати торгів.
Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.
З огляду на вищенаведене вищевказані вимоги щодо визнання електронних торгів недійсними не підлягають задоволенню.
Крім того, згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою–третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами першою - третьою, п`ятою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилами частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно вимог частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача зокрема у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У своєму правовому висновку Верховний Суд України по справі за № 6-2723цс16 зазначив, що положення частини першої статті 216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстави позову про повернення переданого на виконання недійсного правочину майна, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. 
Положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. 
Таким чином, одночасне пред`явлення віндикаційного позову про витребування майна із чужого незаконного володіння (позову власника, позбавленого володіння майном, про витребування майна від його володільця) та негаторного позову про визнання правочину недійсним із застосування реституції (позову про захист права від порушень, не пов`язаних з позбавлення володіння), тобто одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України, є помилковим, оскільки віндикаційний і негаторний позови вважаються взаємовиключними.
Від вказаної правової позиції в подальшому не було відступлено Верховним Судом.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності відмови у задоволенні вимог позову про визнання договору купівлі – продажу Квартири недійсним та витребування Квартири є обґрунтованими з огляду на те, що позивачем помилково заявлено, судом першої інстанції помилково задоволено, вимоги позову, якими позивач фактично просить суд про одночасне застосування статей 216 і 338 ЦК України.
Вимога про скасування з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності 17122008 від 25.10.2016 року об 15:29:15, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32072995, внесений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гарською В.В., має похідний характер від вимоги про визнання договору купівлі – продажу Квартири недійсним, а отже також не підлягає задоволенню.
Щодо позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , апеляційний суд зазначає про наступне.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно частини першої статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Частиною першою статті 1265 передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
Як зазначалось вище позивач  ОСОБА_1 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є онукою померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 ..
Встановлено, сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 звернувся у 2010 році із заявою про прийняття спадщини. Підтвердженням прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_8 є заведена спадкова справа від 11.06.2010 року за № 819/2010 Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою. Отже, у разі прийняття ОСОБА_1 , як спадкоємцем першої черги за законом, спадщини після померлого ОСОБА_8 , незалежно від отримання чи неотримання ним свідоцтва про право на спадщину, у онуки померлого - ОСОБА_3 право на спадкування не виникло.
З огляду на викладене вище, у онуки померлого - ОСОБА_3 , в інтересах якої до суду звернулась ОСОБА_2 з вищенаведеним позовом, не виникло право на спадкування Квартири. Тому, апеляційний суд не вбачає порушення спадкових, майнових прав ОСОБА_3 у даній справі, якими ОСОБА_2 обґрунтовує позов.
Отже, позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , також не підлягає задоволенню.
Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_15 , діючої від імені ОСОБА_4 , є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вищенаведених позовних заяв, за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 133, 141 ЦПК України, підлягають стягненню з позивачів, у рівних частках з кожного, на користь ОСОБА_4 понесені останньою та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у загальному розмірі – 13 215 грн. (Т. 3, а. с. 113), тобто з кожного з позивачів по - 6 607 грн. 50 коп.. 

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Дідик Світлани Валеріївни, діючої від імені ОСОБА_4 , - задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2019 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Філії 16 приватного підприємства «Нива-В.Ш.», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , про визнання прилюдних торгів недійсними – відмовити.

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, виключення запису, витребування майна – відмовити.

У задоволенні позову  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради як Орган опіки та піклування, про визнання прилюдних торгів та договору купівлі-продажу недійсним – відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути на користь ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_1 ) в рівних частках з  ОСОБА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків –  НОМЕР_2 ),  ОСОБА_2  (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ), судовий збір у загальному розмірі – 13 215 (тринадцять тисяч двісті п`ятнадцять) гривень, тобто з кожного по - 6 607 (шість тисяч шістсот сім) гривень 50 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О. В. Князюк 

О. М. Таварткіладзе