ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" травня 2020 р.           Справа№ 911/3069/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Демидової А.М. 
          Владимиренко С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників сторін:
від позивача:                не з`явився  
від відповідача:           не з`явився  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги   
Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко"
на рішення господарського суду Київської області від 17.02.2020 (повний текст складено та підписано 26.02.2020) у справі №  911/3069/19 (суддя Конюх О.В.)
за позовом                           Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр-Агро",
до                    Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" 
про                              стягнення 261 668, 14 грн.

                                                   В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

В грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю  "Спектр  Агро" звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" про стягнення  261 668,14 грн. заборгованості за договором поставки від 22.08.2019 № Мк-19/222-КВ, з яких 206 386, 85 грн. основного боргу, 11 351,99 грн. відсотків за користування товарним кредитом на підставі п. 2.6 Договору, 1 227,01 грн. пені (за період  з 03.12.2019 по 10.12.2019), 1 424,92 грн. 36 % річних (за період  з 03.12.2019 по 10.12.2019), 41 277, 37 грн. штрафу та просить суд покласти на відповідача відшкодування судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем своїх зобов`язань зі своєчасної та повної оплати поставленого за зазначеним вище договором поставки від 22.08.2019 № Мк-19/222-КВ товару. 
          
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі № 911/3069/19 позов задоволено частково,  з Товариства з обмеженою відповідальністю  "Сіренко"  на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю  "Спектр  Агро"  стягнуто 206 386, 85 грн. основного боргу; 1227, 01 грн. пені; 1424, 92 грн.  36 % річних; 41 277, 37 грн.  штрафу; 3  753,99  грн. судового збору та 18  967, 36 грн. витрат на професійну правову допомогу. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що доказів здійснення відповідачем оплати за поставлений товар у повному обсязі відповідно до видаткових накладних суду не подано. При цьому суд погодився з обґрунтованістю нарахування відповідачу пені, штрафу та 36 % річних. В частині стягнення  відсотків за користування товарним кредитом, судом досліджено акт від 03.12.2019 №40153 нарахування (який відповідачем не отриманий, з боку відповідача не підписаний) та встановлено, що в останньому відсутній розмір товарного кредиту, на який було нараховано відсотки, а також відсутня ставка відсотків та період, за який відсотки були нараховані позивачем. При цьому у позовній заяві  та у додатках до позовної заяви розрахунок відсотків за користування товарним кредитом (із зазначенням бази нарахування, застосованої ставки відсотків, періоду нарахування) також відсутній, а тому позивачу відмовлено в позові в цій частині.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Не погоджуючись з рішенням господарського суду Київської області від 17.02.2020, Товариство х обмеженою відповідальністю «Сіренко» звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.  

Зокрема, скаржник зазначає, що керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Сіренко» Пустовотова Дарина Олегівна не мала право самостійно укладати поставки від 22.08.2019 № Мк-19/222-КВ без його погодження із загальними зборами товариства, а відтак, на думку апелянта, зазначений договір є недійсним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на апеляційну скаргу).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скаржника, посилаючись на доведеність факту здійснення господарських операцій та відсутність правових підстав для визнання договору поставки №Мк-19/222-КВ від 22.08.2019 недійсним. При цьому позивач зауважує на тому, що скаржником не надано жодних доказів недобросовісності у діях позивача при укладанні договору поставки. 

Посилаючись на правові позиції Верховного Суду у постановах від 27.04.2016 у справі № 6-62цс16, від 12.04.2017 у справі № 6-72цс17, від 30.01.2018 у справі № 923/862/15, від 28.08.2018 у справі № 1099/13, від 29.10.2018 у справі № 826/14749/16 та інші, позивач просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 
            
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2020 справу № 911/3069/19    передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.
                
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" на рішення господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі №911/3069/19 залишено без руху; надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Сіренко" десять днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у встановленому порядку та    розмірі 5  887,53 грн.
                  
23.03.2020 на адресу Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" надійшов лист на виконання вимог вищезазначеної ухвали, до якої додано копії квитанцій №ПН 2659 від 14.04.2020 на суму 2 102 грн. та № ПН 3466 від 16.04.2020 на суму 3 785,50 грн., які свідчать про сплату судового збору за подання апеляційної скарги ТОВ «Сіренко» на рішення господарського суду Київської області від 17.02.2020    у справі № 911/3069/19.
              
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкрито провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" на рішення господарського суду Київської області від 17.02.2020    у справі № 911/3069/19; розгляд апеляційної скарги призначено на  27.05.2020.
Представники сторін у судове засідання 27.05.2020 не з`явилися. 
Від позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без участі його представника, яка судом задоволена. 
Від відповідача будь-яких заяв або клопотань, у тому числі про відкладення розгляду справи, на адресу суду не надходило.
Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов`язковою, зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення представників сторін про місце, дату і час судового розгляду, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи за відсутності представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами.
Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.
          
Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договір поставки від 22.08.2019 № Мк-19/222-КВ, укладеного між ТОВ "Сіренко"  та ТОВ "Спектр-Агро", останнє взяло на себе зобов`язання передати у власність відповідача як покупця продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець - прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову суму, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом, в сумі, визначеній відповідно до умов договору (п. 1.1 договору).
          
Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та термін оплати товару, та нарахованих відсотків, інші умови, визначені в додатках до договору та у видаткових накладних, які є невід`ємною його частиною

Згідно з п. 2.1 договору загальна сума договору становить загальну вартість товару, визначену із врахуванням вимог п.п. 2.2.-2.3 договору, що передається за цим договором, та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Вартість товару вказується у додатках до договору та у видаткових накладних, складених на підставі цього договору. Ціна товару встановлюється у гривнях і відображається в додатках до договору. Вартість тари, упакування та маркування товару включена до ціни товару.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що покупець проводить розрахунки з постачальником на умовах внесення оплати вартості (ціни) товару, визначеної із врахуванням вимог п.п.2.2-2.3, у вигляді авансової частини та відстроченого платежу, в розмірах, вказаних в додатках до договору, шляхом перерахування коштів в національній валюті на поточний рахунок постачальника, вказаний в даному договорі або в рахунку на оплату вартості товару. Оплата вважається проведеною після зарахування коштів на рахунок постачальника, вказаного в тексті цього договору.

За користування товарним кредитом, якщо інше не передбачено додатком до договору, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість. Податок на додану вартість додається до нарахованої суми відсотків та підлягає обов`язковій оплаті покупцем. Строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком до договору, але не раніше  дня, наступного за днем отримання товару покупцем, та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар (п. 2.6. п. 2.7 договору);

За умовами п. 2.11 договору відсотки за користування товарним кредитом, нараховуються постачальником відповідно до п. 2.6 та п. 2.7 договору. Щомісячно постачальник складає акт нарахування відсотків за користування товарним кредитом. Даний акт надсилається постачальником на адресу покупця, що вказана в тексті цього договору. Покупець зобов`язується підписати акт та повернути його протягом 1 робочого дня з дати отримання. У разі якщо підписаний акт не повертається постачальнику, акт вважається схваленим та підписаним покупцем. Сплата нарахованих відсотків відбувається одночасно з оплатою вартості (ціни) товару, і зараховуються постачальником відповідно до вимог п. 2.10. 

Моментом переходу права власності на товар від постачальника до покупця є дата складання видаткової накладної на товар та/або, при необхідності, складання інших документів, що посвідчують факт передачі товару покупцю (п. 2.13 договору);

Відповідно до пп. 3.2.1 договору покупець зобов`язаний провести оплату за товар та сплатити відсотки за користування товарним кредитом з дотриманням порядку та термінів, передбачених п. 2 договору та додатку до договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що господарські зобов`язання сторін цього договору, які виникли на його основі, існують протягом одного року із дня його підписання уповноваженими представниками сторін, крім обов`язків покупця по виконанню грошових зобов`язань за договором та відповідальності, які припиняються лише їх належним виконанням, а в частині проведення розрахунків за товар, по штрафним санкціям  до повного їх виконання.

У випадку порушення умов даного договору, постачальник має право притягти покупця до відповідальності за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобов`язань за договором. За порушення даних умов договору покупець: А) сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання; Б) у випадку прострочення оплати більше ніж на 5 банківських днів, сплачує штраф в розмірі 20% від несплаченої суми, яка склалася на наступний день після прострочення виконання грошового зобов`язання; В) сплачує на користь постачальника 36 (тридцять шість) відсотків річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання (ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України) (п. 7.2 договору);

27.09.2019 сторонами складено та підписано додатки до договору, зокрема, додаток №1/СА000031378, в якому визначено найменування товару до поставки: насіння озима пшениця Скаген, еліта, у кількості 1 т., вартістю 50000,00 грн., насіння соняшнику ЕС Вероніка, (імпорт), у кількості 24 міш., вартістю 81599,91 грн. Всього вартість товару за додатком №1/СА000031378 склала 131599,91 грн. та додаток №1/СА000031379, в якому було визначено найменування товару до поставки: Юнта Квадро 373,4 FS. TH, у кількості 5 л., вартістю 5443,20 грн., Акріс, СЕ, у кількості 150 л., вартістю 63900,00 грн. Всього вартість товару за додатком №1/СА000031379 склала 69 343,20 грн.;

Окрім того, у зазначених вище додатках до договору передбачено строк оплати товару - по 25.10.2019 (включно) та строк поставки товару - по 27.09.2019 (включно), річну  ставку відсотків - 25%.

Також, у п. 1.2 додаткових угод погоджено, що якщо покупець порушить строки оплати поставленого товару, визначені графіком, то кінцевий розрахунок за поставлений товар переноситься до 30 листопада 2019 р. та щодо поставленого товару застосовуються всі, без винятку, пункти договору.

Пунктом 1.3 додаткових угод встановлено, що нарахування відсотків за користування товарним кредитом, у випадку порушення графіку, та відповідно, оплати поставленого товару після спливу строку, визначеного графіком, починається з дня, наступного за днем отримання поставленого товару покупцем та закінчується в день розрахунку покупцем за поставлений товар.

Відповідальність покупця за несвоєчасну оплату поставленого товару, передбачена п. 7.2 договору, настає для покупця у випадку порушення строку оплати поставленого товару, визначеного пунктом 1.2 договору (п. 1.4 додаткових угод).

На виконання умов зазначеного вище договору поставки позивачем поставлено, а відповідачем - прийнято товар на суму 206 386,85 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних обома сторонами та скріплених печатками сторін видаткових накладних:
- від 27.09.2019 №35390 на суму 131 599,91 грн.;
- від 27.09.2019 №35391 на суму 69 343,20 грн.;
- від 30.09.2019 №35991 на суму 5 443,74 грн.
          
Порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого йому товару і стало підставою для звернення ТОВ «Спектр-Агро» з позовом у даній справі.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до п. 1  ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктами 1, 2  статті 712 ЦК України  передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами частини першої  статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої  статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 ЦК України  передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою  статті 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до  статті 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 

Статтею 549 ЦК України встановлено, що  виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафними санкціями у  Господарському кодексі України  визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1  ст.    230 ГК України).

За приписами частини 4  ст. 231 ГК України  у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 2  ст. 343 ГК України  платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч. 2  ст. 625 ЦК України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних  від  простроченої суми, якщо інший  розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням зазначеного вище, а також того, що факт порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, обґрунтованим є висновок місцевого господарського суду про задоволення позову в частині стягнення 206 386,85 грн. основного боргу; 1227,01 грн. пені; 1424,92 грн.  36% річних, у розмірі передбаченому п. 7.2 договору та 41 277,37 грн.  штрафу, встановленому п. 7.2 договору, що не суперечить положенням  ст. 231 ГК України.

Також правомірним, є висновок суду щодо відмови в позові в частині стягнення відсотків за користування товарним кредитом за відсутністю обґрунтованого розрахунку їх розміру та недоведеністю належними та допустимими доказами обов`язку відповідача сплатити товарний кредит у заявленому позивачем розмірі, беручи до уваги приписи ч. 2  ст. 164 Господарського процесуального кодексу України  , згідно з якою позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1    ст. 76 Господарського процесуального кодексу України    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В частині стягнення витрат на професійне правничу допомогу місцевим господарським судом правомірно враховано правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 462/9002/14-ц, від 3 липня 2019 року у справі № 757/20995/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 826/8107/16, від 10 липня 2019 року у справі № 912/2391/16 та постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 та відповідно до ст. ст.  126,  129 ГПК України   частково задоволено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на суму 18  967,36 грн. пропорційно задоволеним вимогам.

Так, судом взято до уваги, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9  статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9  статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи."

При цьому судом встановлено, що в наданому позивачем Акті від 24.12.2019 №10 здачі  приймання наданих правових послуг передбачено оплату адвокату 20  000,00 грн. за участь у судовому розгляді справи у суді першої інстанції (написання відповіді на відзив, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, інших процесуальних документів, участь у першому судовому засіданні). Разом із тим, справа розглядалась в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання, без  виклику представників сторін, відзив відповідач не подав, відтак і відповідь на відзив адвокат позивача не складала та до суду не подавала, участь у судових засіданнях не брала.

Крім того, суд встановив, що у п. 11 Акту №10 здачі  приймання наданих правових послуг передбачено оплату адвокату 13083,41 грн. (5% від заявленої до стягнення суми) за прийняття рішення на користь клієнта, що взагалі не має характеру плати за  надання послуг адвоката.

Стосовно посилання скаржника на те, що договір поставки від 22.08.2019 № Мк-19/222-КВ є недійсним, оскільки його укладено директором Пустовою Д.О. без погодження із загальними зборами, суд апеляційної інстанції відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1  ст. 215 ЦК України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу.

Згідно з 1  ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1  ст. 216 ЦК України  встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, при вирішенні питання щодо визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1  ст. 92 ЦК України  юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 3  ст. 92 ЦК України  передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно зі  ст. 237 ЦК України  представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Припис абз. 1 ч. 3  ст. 92 ЦК України  зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3  ст. 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).
            
Відповідач посилається на те, що інформація про те, що директор ТОВ «Сіренко» мала право укладати договори лише після погодження із загальними зборами вміщено у відкритому доступі на офіційному веб-сайті розпорядника Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

          Разом з тим, відповідно до  статті 241 ЦК України  правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини.

При цьому за змістом  ст. 241 ЦК України  схвалення правочину не залежить від прийняття юридичного рішення про таке схвалення, підтвердженням схвалення правочину можуть бути дії з його виконання, вчинені особою, в інтересах якої його укладено; схвалення може також відбутися у формі мовчазної згоди чи у вигляді певних поведінкових актів (конклюдентних дій) особи - сторони правочину  (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №910/19776/17, від 11.09.2018 у справі №            910/18812/17, від 20.03.2019 у справі № 910/2822/16., постанова ВСУ від 05.11.2019 у справі № 908/2604/18).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору поставки позивачем поставлено, а відповідачем - прийнято товар на суму 206386,85 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями підписаних обома сторонами та скріплених печатками сторін видаткових накладних.

Доказів відмови від прийняття зазначеного товару або повернення його позивачу судам надано не було.
          
Наведене свідчить про схвалення відповідно до приписів ст. 241 Цивільного кодексу України Товариством з обмеженою відповідальністю «Сіренко» спірного договору. 

До того ж, відповідно до  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Скаржником не доведено факту неможливості надання зазначених доказів при розгляді справи в суді першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.           Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіренко" залишити без задоволення.

2.           Рішення господарського суду Київської області від 17.02.2020 у справі № 911/3069/19 залишити без змін.

3.           Матеріали справи № 911/3069/19 повернути до господарського суду Київської області.

4.          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст судового рішення складено та підписано - 01.06.2020.

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                А.М. Демидова

                                                                                С.В. Владимиренко