ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/371/20 Справа № 213/772/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Калініч Н. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 березня 2020 року                                                                м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Калініч Н. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в режимі відеоконференції за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року, якою:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою:  АДРЕСА_1 , 

- визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок, - 
В С Т А Н О В И Л А:
Згідно з викладеними у постанові судді першої інстанції обставинами, 12 січня 2020 року о 17 годині 00 хвилин в м. Кривий Ріг по автодорозі Р-74 водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 21061 днз НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (1,01 проміле), згідно довідки лікаря ОСОБА_2 від 13 січня 2020 року, чим порушив вимоги п.2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім того, 12 січня 2020 року о 17 годині 00 хвилин в м. Кривий Ріг по автодорозі Р-74 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21061 днз НОМЕР_1 проявив неуважність до дорожньої обстановки на заокругленні дороги, не обрав безпечної швидкості руху, втратив контроль над керуванням вищевказаного автомобіля, виїхав за межі проїжджої частини зліва, де допустив наїзд на нерухому перешкоду у вигляді дерева, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б, д», 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків.

Не погоджуючись з цим рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Обґрунтовуючи свою позицію в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження слідчим була винесена 28.01.2020 року, а протокол про адміністративне правопорушення було складено лише 24.02.2020 року, тобто з порушенням строків, передбачених ст. 254 КУпАП. Єдиним закладом, якому дозволено здійснювати такий огляд - КПНД "ДОР". Матеріали справи не містять інформацію про кваліфікацію лікаря або про проходження ним спеціальної підготовки.

Суд залишив поза увагою його клопотання про витребування з лікарні акту медичного огляду, на підставі якого повинен складатися висновок, а також, сам висновок та інформацію про проходження лікарем спеціальної підготовки.

Зазначає, що в нього не відбиралися біологічні зразки для дослідження. Довідка лікаря, де зазначається про стан сп`яніння ОСОБА_1 , не відповідає вимогам Інструкції та не є належним та допустимим доказом перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. Матеріали справи не містять доказів керування ним транспортним засобом. До участі у справі не було допущено його захисника.

Вислухавши думку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просив скасувати постанову суду першої інстанції і закрити провадження по справі за відсутністю складу правопорушення, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків. 

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 

Як убачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 , постанова Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не оскаржується в апеляційній скарзі. Однак при апеляційному розгляді ОСОБА_1 просив про скасування в цілому постанови суду першої інстанції, тобто в тому числі за ст. 124 КУпАП, зазначаючи про те, що не керував транспортним засобом.

Відповідно до змісту ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з роз`ясненнями щодо правильного та однакового застосування норм закону, викладеними в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» № 14 від 23 грудня 2005 року, при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення. 

Апеляційний суд вважає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення вимог матеріального та процесуального закону є безпідставними. 

Так, висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, зокрема:
- протоколом серія ДПР18 №415902 від 24.02.2020 року;
- копією постанови слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області Яблочного В.В. від 28.01.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12020040230000105 від 13.01.2020, за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, згідно з якою 12.01.2020 року о 17 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини автодороги Р-74 з боку м. Кривого Рогу, в напрямку вул. Салютна в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, який керуючи зазначеним автомобілем, знаходився в стані алкогольного сп`яніння, чим грубо порушив вимоги п. 2.9 а) ПДР. Крім того, як зазначено в постанові, згідно з довідкою з лікарні ОСОБА_1 був травмований та перебував в стані алкогольного сп`яніння 1.01 проміле;
- відеозаписом, доданим до матеріалів справи та дослідженим судами першої та апеляційної інстанції, яким підтверджуються обставини, викладені в протоколах та у постанові суду першої інстанції;
- довідкою лікаря ОСОБА_2 , який працює лікарем нейрохірургічного відділення Комунального підприємства "Криворізька міська клінічна лікарня №2" Криворізької міської ради" від 13.01.2020 р, згідно з якою ОСОБА_1 з 12.01.2020 року та на момент складання довідки 13.01.2020 року знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з діагнозом: ВП ЧМТ: забій головного мозку І ст., САК, перелом правої скроневої кістки, алкогольне сп`яніння - 1, 01 проміле.

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку вище вказаним доказам та дійшов обґрунтованого висновку про їх належність, достовірність та допустимість, а їх сукупність достатньою для доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Крім того, судом апеляційної інстанції з метою перевірки доводів апеляційної скарги була витребувана копія виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого № 255/27 з КНП "Криворізька міська лікарня № 17" КМР від 12.01.2020 року стосовно ОСОБА_1 , в пункті 6 якого зазначено: "Диагноз заключительный клинический:… Сопуствующий: острая алкогольная интоксикация". В пункті 7 містяться відомості "Обследование:... Алкотест № 6071 - 1.01 промилле. Кровь на алкоголь взята.".

Апеляційний суд звертає увагу, що зазначені обставини також встановлені в постанові слідчого СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області Яблочного В.В. від 28.01.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12020040230000105 від 13.01.2020, за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, яка набрала чинності і ОСОБА_1 не оскаржував її в частині мотивів закриття кримінального провадження.

Факт керування транспортним засобом за обставин вказаних у постанові суду першої інстанції було встановлено органами досудового розслідування та кримінальне провадження закрито, оскільки тілесні ушкодження не відносяться як мінімум до середнього ступеню тяжкості,але встановлено що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом. 

У суді першої інстанції вказані обставини були перевірені та суд обгрунтовано дійшов висновку про наявність підстав вважати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності доказів керування ним транспортним засобом, що у нього не відбирались біологічні зразки для дослідження, а також про не підтвердження факту перебування його в стані сп`яніння. 

Посилання ОСОБА_1  про порушення поліцейськими вимог ст. 254 КУпАП в частині складення протоколу не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, хоча й мають місце, оскільки матеріали зі СВ КВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли до УПП в м. Кривому Розі ДПП ПП 20.02.2020 року, а протокол складений 24.02.2020 року, проте вони не можуть бути визнані істотним порушенням і підставою для скасування оскарженого рішення у зв`язку з тим, що в даному випадку не могли бути порушені права ОСОБА_1 і, вочевидь, це було обумовлено необхідністю викликати самого ОСОБА_1 для участі в складанні протоколу. Також такі доводи не спростовують фактичних обставин, викладених в протоколі. 

Позиція ОСОБА_1 , що довідка лікаря, де зазначається про стан сп`яніння ОСОБА_1 не відповідає вимогам Інструкції та не є належним та допустимим доказом перебування особи у стані алкогольного сп`яніння, а також про порушення порядку проведення такого огляду, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства 

Відповідно до абз. 2 п. 6, п. 8 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), унаслідок якої є особи, що загинули або травмовані, проведення огляду на стан сп`яніння учасників цієї пригоди є обов`язковим у закладі охорони здоров`я.
Згідно з пунктом 12 порядку  направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану           алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ                                   від 17 грудня 2008 р. № 1103, у разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов`язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи інших речовин, що знижують увагу та швидкість реакції. 

Вказані положення деталізовані в пунктах 14, 15 Розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МОЗ та МВС від 09.11.2015 № 1452/735, якщо водій - учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження біологічного середовища або крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.

За результатами огляду на стан сп`яніння та лабораторними дослідженнями встановлюється діагноз, який вноситься до акта медичного огляду.

Отже, твердження апелянта, що при настанні події ДТП єдиним закладом, якому дозволено здійснювати такий огляд є КПНД "ДОР", апеляційним судом розцінюються як безпідставні, як і твердження, що в такому випадку лікар має пройти спеціальну підготовку.

Таким чином, у суду апеляційної інстанції не виникає жодних сумніві в тому, що ОСОБА_1 на час інкримінованих йому подій керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння з алкоголем в крові 1.01 проміле, що утворює склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130, ст. 124 КУпАП. 

Твердження апелянта про порушення судом першої інстанції його права на захист у зв`язку з тим, що не було допущено його захисника, апеляційний суд вважає неприйнятними та погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне. 

Відповідно до ч. 1 ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 

Відповідно п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року № 13-р/п (справа 1-17/2000), на яке посилається і сам апелянт, Положення частини першої статті 59 Конституції України про те, що "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав", в аспекті конституційного звернення громадянина ОСОБА_3 треба розуміти як конституційне право підозрюваного, обвинуваченого і підсудного при захисті від обвинувачення та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, з метою отримання правової допомоги вибирати захисником своїх прав особу, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 

При вирішенні питання про наявність у фахівців у галузі права повноважень на здійснення захисту в справах про адміністративне правопорушення суду належить також з`ясовувати, яким саме законом їм надано право брати участь у таких справах як захисникам. Інші фахівці в галузі права мають діяти у межах спеціального закону, який на даний час не прийнятий, тим самим законодавець обмежив участь таких осіб у якості захисника чи представника, які діють на праві довіреності та мають лише юридичну освіту.

Таким чином, за відсутності спеціального закону інші фахівці в галузі права не можуть приймати участь як захисники в справах про адміністративні правопорушення. 

Отже, за відсутності долучених до клопотання ОСОБА_1 документів на підтвердження, що ОСОБА_4 має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, а також відсутність на день розгляду даного клопотання спеціального закону, який надавав би право іншим фахівцям у галузі права повноваження на здійснення захисту в справах про адміністративне правопорушення, дає підстави для висновку, що такі особи не мають права приймати участь в справах про адміністративні правопорушення та здійснювати захист і наявність договору про надання юридичних послуг, укладений між ними, не надає такого права. 

Посилання ОСОБА_1 в клопотанні про залучення захисника та в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини, яка на думку апелянта, наділяє фахівців в галузі права повноваженнями на здійснення захисту в справах про адміністративні правопорушення, апеляційний суд розцінює такі посилання як нерелевантні та некоректні, оскільки в таких рішення ЄСПЛ констатував порушення Україною своїх позитивних зобов`язань щодо прийняття відповідного законодавства для вирішення такої ситуації і не порушення в подальшому принципу правової визначеності. 

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, постанова суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, у зв`язку з чим скарга не підлягає задоволенню. 

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік та стягнуто судовий збір в розмірі 420 гривень 40 копійок залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду                          Н.І. Калініч