Ухвала
Іменем України    
    
01 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 127/19028/15-ц
провадження № 61-7209ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року у складі судді: Волошина С. В., та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2020 року у складі колегії суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С., Якименко М. М., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бондар Надії Сергіївни з повернення виконавчого документа, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бондар Н. С. з повернення виконавчого документа.
 
Скарга мотивована тим, що державним виконавцем Бондар Н. С. за час виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/19028/15-ц про стягнення з кредитної спілки «Злагода» (далі - КС «Злагода») заборгованості на його користь, майже не здійснювалися виконавчі дії, а саме: не з`ясовано причину відсутності майна боржника; не здійснено повернення до власності спілки незаконно відчуженого офісного приміщення у АДРЕСА_1 ; не здійснювалося стягнення коштів з боржників спілки; не реалізовувалося заставне майно боржників спілки в рахунок погашення їх боргів перед спілкою. ОСОБА_1 вважав, що повернення виконавчого листа без виконання через відсутність майна у боржника є передчасним, що, на думку скаржника, є винною дією державного виконавця та підставою для стягнення з державного виконавця коштів на підставі положень частини другої статті 625 ЦК України. 
 
ОСОБА_1 просив суд визнати протиправною бездіяльність та неналежним виконанням службових обов`язків повернення державним виконавцем Бондар Н. С. виконавчого листа №127/19028/15-ц без виконання, стягнути з державного виконавця Бондар Н . С. на користь скаржника суму непогашеного боргу за виконавчим листом з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат.
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що державний виконавець Бондар Н. С. під час перебування в її провадженні виконавчого провадження, стягувачем за яким є, зокрема і ОСОБА_1 , діяла в межах своїх повноважень, як те визначено Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням засад диспозитивності, незалежності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ОСОБА_1. від 18 листопада 2019 року була винесена державним виконавцем в межах її повноважень, винесення цієї постанови не призвело до порушення прав скаржника. Вимога ОСОБА_1 про стягнення з державного виконавця на його користь заборгованості КС «Злагода» (3% річних та інфляційні втрати) за виконавчим листом №127/19028/15-ц задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до статті 451 ЦПК України під час розгляду скарги особи на дії державного виконавця суд має право, у разі обґрунтованості скарги, визнати оскаржені рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язати державного виконавця усунути відповідні порушення, а у разі необґрунтованості скарги постановити ухвалу про відмову у задоволенні скарги. Таким чином, процесуальним законом не передбачено такий спосіб відновлення права стягувача у виконавчому провадженні, як стягнення коштів, які підлягають до стягнення з боржника на користь стягувача за рахунок державного виконавця. 
 
Окрім цього, суд встановив, що ОСОБА_1 (після повернення йому виконавчого документа) 08 січня 2020 року було подано до відділу державної виконавчого служби заяву про прийняття до виконання виконавчого листа №127/19028/15-ц, на підставі якої 13 січня 2020 року державним виконавцем Кулявцем О. С. відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного листа. 31 січня 2020 року виконавчий лист № 127/19028/15-ц приєднано до зведеного виконавчого провадження № 60965652, боржником за яким є КС «Злагода». Тобто, ОСОБА_1 скористався передбаченим законодавством правом сторони виконавчого провадження на повторне звернення до виконання виконавчого документа, наразі виконавчий лист №127/19028/15-ц перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчого служби.
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2020 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року залишено без змін. 
 
При залишенні без змін ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції та виходив із того, що державним виконавцем повернення виконавчого документа здійснено з дотриманням вимог чинного законодавства. Постановою головного державного виконавця Бондар Н. С. від 18 листопада 2019 року повернуто виконавчий документ стягувачу ОСОБА_1 , оскільки на момент перевірки майнового стану у боржника відсутнє ліквідне майно, на яке може бути звернене стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Апеляційний суд зробив висновок, що з моменту передання виконавчого провадження на виконання державному виконавцю Бондар Н. С. - 20 червня 2018 року і до 18 листопада 2019 року (повернення виконавчого документа стягувачу) ним неодноразово вчинялись дії, на виконання рішення суду в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження».
 
Також апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги про те, що державним виконавцем Бондар Н. С. за час виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/19028/15-ц не вжито всіх належних заходів для встановлення на праві власності майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення, а саме: встановлення фактичного місцезнаходження самого боржника КС «Злагода»; її арештованого майна; а також не дослідження інформації про заставлене боржником КС «Злагода» нерухоме та рухоме майно і незаконність відчуженого офісного приміщення в АДРЕСА_1 , - оскільки указані доводи апеляційної скарги були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 не скористався наданими йому правами, не обґрунтував вимоги скарги та доводи апеляційної скарги і вони не містили посилань на докази незаконності дій державного виконавця та належність на праві власності майна у боржника, що не було виявлено державним виконавцем. 
 
ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав 16 квітня 2020 року до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2020 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року ці недоліки було усунуто. 
 
ОСОБА_1 у касаційній скарзі посилається на те, що державному виконавцю надано право згідно статей 14, 18 Закону України «Про виконавче провадження» на залучення до виконавчих дій поліції та безпосереднього доступу до інформації про боржника в рамках кримінального провадження, що ним не використано. Всупереч вимогам статей 2, 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист перебував без виконання у державній виконавчій службі 3,5 роки. Таким чином, ОСОБА_1 спричинено майнову шкоду саме бездіяльністю суб`єкта оскарження та невиправданим затягуванням розумного строку. Всупереч вимогам частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обмежився формальним збиранням порожніх відписок, не встановив фактичне місцезнаходження боржника та арештованого майна, не визначився з вартістю майна та не реалізував його, чим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження».
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (частина перша статті 447 ЦПК України).
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
У пункті 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 березня 2019 року у справі № 21/303-08 вказано, що «відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку боржника, майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець, повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 серпня 2018 у справі № 910/25970/14».
 
Суди встановили, що 12 січня 2016 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано виконавчий лист у справі №127/19028/15-ц на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області про стягнення з кредитної спілки «Злагода» на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 422 599,72 грн. 
 
На виконання зазначеного виконавчого листа державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Наконечним О. Г. 25 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження. 
 
21 червня 2018 року виконавче провадження передано на виконання державному виконавцю Бондар Н. С . За час перебування в провадженні державного виконавця Бондар Н. С. виконавчого провадження нею було вчинено ряд виконавчих дій: 26 червня 2018 року, 05 червня 2019 року, 12 червня 2019 року, 10 листопада 2019 року державним виконавцем Бондар Н. С. складено акти, згідно яких за результатами виходу за зареєстрованою адресою місцезнаходження АДРЕСА_2 , ліквідного майна боржника не виявлено; також встановлено, що КС «Злагода» за вказаною адресою свою діяльність не здійснює. 10 січня 2019 року державним виконавцем підготовлено платіжні вимоги, які направлено до банківських установ, для списання можливо наявних коштів КС «Злагода». 31 травня 2019 року державним виконавцем підготовлено платіжні вимоги, які направлено до банківських установ, для списання можливо наявних коштів КС «Злагода». З 25 вересня 2018 року по 26 листопада 2019 року в межах виконавчого провадження здійснювалися заходи для зберігання та оцінки рухомого майна (офісні речі в кількості 106 найменувань) КС «Злагода» з метою їх подальшої реалізації для погашення заборгованості боржника перед стягувачами. В результаті виконавчих дій було встановлено, що зазначене майно є неліквідним, цінності не представляє, витрати на проведення оцінки та реалізації будуть перевищувати їх вартість. 
 
Постановою головного державного виконавця Бондар Н.С. від 18 листопада 2019 року повернуто виконавчий документ стягувачу ОСОБА_1 , оскільки на момент перевірки майнового стану у боржника відсутнє ліквідне майно, на яке може бути звернене стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. 
 
За таких обставин, суди зробили обґрунтований висновок про відмову у задоволенні скарги.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2020 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Бондар Надії Сергіївни з повернення виконавчого документа.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                     В. І. Крат
                                                                                                                                                                                                                          І. О. Дундар 
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков