22-ц/804/1832/20 
                                                                                2-1/11 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 2-1/11
Номер провадження 22-ц/804/1832/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М., 
секретар - Галстян Г.Г.

сторони:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія»
заінтересовані особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія»
на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2020 року, у складі судді Демочко Д.О.,
у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія»
про заміну сторони виконавчого провадження
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

21 грудня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просило замінити сторону виконавчого провадження, а саме первісного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за виконавчими листами щодо виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 02 вересня 2011 року у справі № 2-1/11 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року. 
Заява мотивована тим, що 02 вересня 2011 року Першотравневий районний суд Донецької області ухвалив рішення у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який складається з заборгованості за  кредитом 599999 гривень 97 копійок, борг за відсотками у розмірі 174499 гривень 29 копійок, пені у розмірі 43575 гривень 66 копійок, а всього 818074 гривні 92 копійки. 30 травня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке стало правонаступником первісного стягувача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2020 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 2-1/11 за виконавчими листами щодо виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 02 вересня 2011 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № CM 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заміна сторони правонаступником може відбуватися як до відкриття виконавчого провадження, так і при відкритому виконавчому провадженні, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Проте, Верховний Суд у постанові від 24.01.2018 року у справі № 15/53 дійшов висновку, що питання заміни сторони виконавчого провадження стягувача тощо, допускається лише у незакінченому виконавчому провадженні.
Суд також виходив з того, що заявником не надано доказів того, що відносно боржника ОСОБА_1 взагалі було відкрито виконавче провадження та що виконавче провадження не закінчено.
Суд прийшов до висновку, що на даний момент у суду не має підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
03 квітня 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на ухвалу суду, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи,  неправильне застосування матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2020 року.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 травня 2020 року справу за заявою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»  про заміну сторони виконавчого провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення статті 512 ЦК України, частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», порушено статтю 442 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.
Судом помилково застосовано до даних правовідносин висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі № 15/53, оскільки у справі, яку переглядав суд касаційної інстанції, виконавче провадження було закінчено на підставі пункту 7 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинний на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з визнанням боржника банкрутом.
Судом не враховано, що у справі, ні в наданих боржником запереченнях не містяться докази, які свідчать про виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 та (або) закінчення виконавчого провадження, або що боржника визнано банкрутом. 
Вказує, що без заміни сторони виконавчого провадження ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» позбавлено можливості знайомитись з матеріалами виконавчого провадження та робити з них копії для надання до суду доказів на підтвердження відкритого або закінченого виконавчого провадження.   

Відзив на апеляційну скаргу 
На виконання статті 360 ЦПК України заінтересована особа ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги.   
У відзиві заінтересована особа ОСОБА_1 зазначає, що заміна кредитора здійснена не на стадії виконання судового рішення державним виконавцем. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не пред`являло до примусового виконання виконавчі листи, відповідно до ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» втратило право на їх пред`явлення до виконання та взагалі не було стороною виконавчого провадження. 
Вказує, що з 30 травня 2018 року сторони договору факторингу не виконали обов`язкових умов, передбачених ст.1082 ЦК України, оскільки її, як боржника, не повідомили про укладення даного договору, не надали доказів того, що відступлення права вимоги дійсно мало місце. Про договір факторингу ОСОБА_1 стало відомо під час розгляду справи у суді.   
Зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року в сумі 700000 грн були забезпечені іпотечним майном, у зв`язку з чим  виконавчі листи щодо стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитом до виконання не пред`являлись.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 02 вересня 2011 року стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року в розмірі 599999 гривень 97 копійок, борг за відсотками у розмірі 174499 гривень 29 копійок, пені у розмірі 43575 гривень 66 копійок, а разом 818074 гривні 92 копійки.
30 травня 2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12.04.2006 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції представники заявника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та заінтересованої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.102, 105, 106).

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення заінтересованої особи ОСОБА_1 , яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», ухвали суду першої інстанції - скасуванню та задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.
У статті 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору про відступлення права вимоги набуло статус нового кредитора за кредитним договором від 12 квітня 2006 року № СМ 102/160/2006, отримало право на стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини  1 статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Таким чином, заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, тому суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що невідкрите виконавче провадження є підставою для задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 

З матеріалів дослідженої апеляційним судом цивільної справи № 2-1/11 за позовом Приватного підприємства «Чара» до ОСОБА_1 , треті особи: Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про стягнення грошових коштів, збитків  та втраченої вигоди, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Чара» про відшкодування моральної шкоди та витрат на  правову допомогу, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»  до ОСОБА_1 , третя особа Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором  та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Чара», Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсним договору поруки, визнання дійсним договору переведення боргу, вбачається, що позивач ТОВ «ОТП Факторинг  Україна»  31 січня 2012 року звертався до суду першої інстанції з заявою про надання виконавчого листа  для його виконання  по справі за позовом ТОВ «ОТП  Факторинг Україна» до ОСОБА_1 щодо стягнення боргу за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року, який відповідно до супровідного листа суду від 07 лютого 2012 року за вихідним номером 203/12 був направлений стягувачу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та отриманий останнім 11 лютого 2012 року  (а.с.116 - 118).

Глава 47 ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо порядку та підстави заміни сторін у зобов`язанні.
Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відступлення права вимоги (цесія) за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Договір відступлення права вимоги може бути як безоплатним, та і  оплатним.
У останньому  випадку на відносини цесії розповсюджуються положення про договір купівлі-продажу, оскільки стаття 656 ЦК України передбачає, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.
Норми цивільного права не встановлюють суб`єктних обмежень як щодо договору купівлі-продажу права вимоги, так і до договору відступлення права вимоги, адже ці договори за своєю правовою суттю є цивільно-правовими зобов`язаннями сторін та не мають відношення до спеціальних галузей права, тож регулюються цивільним законодавством.
Разом з тим, відносини факторингу регулюються нормами глави 73 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.
Водночас щодо суб`єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК України зазначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 вказаного Закону).
Разом з тим, законодавець визначив факторинг, як кредитну операцію, про що зазначено у статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність».
Виходячи із системного аналізу зазначених норм матеріального законодавства договір факторингу, як договір фінансової послуги, спрямований на фінансування однією стороною іншої сторони шляхом передачі в її розпорядження певної суми грошових коштів. Зазначена послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором.
Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Сам же договір факторингу у нормі статті 1077 ЦК України визначений як фінансування під відступлення права грошової вимоги та вже передбачає, що відступлення права вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції, що полягає в забезпеченні виконання зобов`язання під фінансування.
Однією із відмінних ознак факторингу від інших правочинів, які передбачають відступлення право вимоги, є передача грошових коштів у розпорядження за плату, тобто взамін права вимоги, клієнт отримує послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час, з обов`язком повернення цих коштів та оплати часу користування ними.
Договір факторингу та купівлі-продажу права грошової вимоги мають відмінності і у строках дії таких договорів. Договір купівлі-продажу права грошової вимоги припиняє свою дію після того, як первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги до боржника, а новий кредитор оплатив її вартість. Договір факторингу діє і після того як фактор оплатив клієнту вартість грошової вимоги, а клієнт передав фактору право грошової вимоги до третіх осіб, до моменту коли боржник (або клієнт, в разі якщо це передбачено договором факторингу) виплатить факторові кошти за первісним договором.
Між договором про відступлення права вимоги та договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) є лише одна спільна риса - вони базуються на заміні кредитора у зобов`язанні (відступленні права вимоги).
Виходячи з того, що правова природа договору визначається з огляду на його зміст, суд при його правовій оцінці повинен дослідити його умови, права та обов`язки сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і настання певних правових наслідків.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 січня 2018 року у справі №910/7038/17 та постанові від 20 травня 2019 року, справа № 752/1183/16-ц.
У зв`язку з укладанням між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договору факторингу від 30 травня 2018 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» одержало право (замість ТОВ «ОТП Факторинг Україна») вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини 1 статті 376 ЦПК України, є:  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;  недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» задовольнити.
Ухвалу Першотравневого районного суду Донецької області від 23 березня 2020 року скасувати.
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.
Замінити сторону  виконавчого провадження   первісного стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» «Довіра та Гарантія» щодо виконання рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 02 вересня 2011 року у справі № 2-1/11 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № СМ 102/160/2006 від 12 квітня 2006 року.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 09 червня 2020 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      Є.Є.Мальцева

      О.М.Пономарьова