Постанова                                             
Іменем України
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 234/5020/16-ц
провадження № 61-40388св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,                Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області у складі судді Переверзевої Л. І. від 28 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Космачевської Т. В., Мальованого Ю. М., від 14 червня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 липня 2007 року між банком та                  ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала грошові кошти у розмірі 17 000 доларів США зі сплатою 16% річних та з кінцевим строком повернення 15 липня 2012 року. В забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, цього ж дня між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останнім квартира 
АДРЕСА_1 .
 
У зв`язку з тим, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, станом на 01 березня 2016 року у неї перед банком утворилась заборгованість у розмірі 74 045,15 доларів США, в рахунок погашення якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк вже звертався до суду із аналогічним позовом до ОСОБА_2 , який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 квітня 2010 року було задоволено, а повторне звернення стягнення на предмет іпотеки чинним законодавством не передбачено. Крім того, позивач не надав доказів, що попередній захід не привів до належного виконання зобов`язання.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Донецької області від 14 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 грудня 
2017 року - без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводів особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що банк вимушений вдруге звернутися з аналогічним, але не ідентичним, позовом до ОСОБА_1 , оскільки рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 квітня 
2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки технічно виконати не можливо, оскільки у цій справі відповідачем була тільки ОСОБА_2 , однак співвласником предмета іпотека також є ОСОБА_1 , до якого позовні вимоги не пред`являлись, а тому висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову є помилковими.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
17 липня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є 
ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала грошові кошти у розмірі 
17 000 доларів США зі сплатою 16% річних та з кінцевим строком повернення 15 липня 2012 року. 
 
На забезпечення виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, 17 липня 2007 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна останнім квартира 
АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 квітня 
2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 та звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру 
АДРЕСА_1 .
 
Звертаючись до суду із цим позовом, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що зобов`язання за кредитним договором залишилося не виконаним, заборгованість за кредитом станом на 01 березня 2016 року становить 74 045,15 доларів США, із яких: 12 484,49 доларів США - тіло кредиту; 24 457,85 доларів США - проценти; 37 102,81 доларів США - пеня, в рахунок якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем.
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 
08 лютого 2020 року. 
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
 
Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
 
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
 
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя 
статті 36 Закону країни «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 
38 Закону України «Про іпотеку».
 
Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку»).
 
У пункті 28 договору іпотеки від 17 липня 2007 року сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».
 
Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.
 
Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо 
у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону 
України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19.
 
З урахуванням того, що сторони в договорі іпотеки передбачили спосіб задоволення вимог іпотекодержателя шляхом надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі, то позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ «Приватбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві, є неналежним способом захисту, а тому у задоволенні позову слід відмовити було саме з цих підстав, а не з підстав, викладених у рішеннях суду першої та апеляційної інстанцій.
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, Верховний Суд вважає за можливе вийти за межі вимог та доводів касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).
 
Згідно із частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
З огляду на наведене, касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, змінивши мотивувальну частину судових рішеньз урахуванням висновків, сформульованих у цій постанові.
 
Оскільки Верховний Суд змінює судові рішення, але виключно у частині мотивів їх ухвалення, то новий розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково. 
 
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 грудня
2017 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 14 червня 2018 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович