ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 р. 	Справа № 520/9888/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 року (ухвалене суддею Кухар М.Д.) по справі № 520/9888/19
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання дій протиправними,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку його пенсії  без обмеження максимальним розміром пенсії з 01.01.2008 р.; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.01.2008 р. та виплатити йому суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2008 року однією сумою з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії, згідно Постанови Кабінету Міністрів № 159 від 21.02.2001 р. "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати". 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 р. позов задоволено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 р. і прийняти  постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Конституції України, Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  апеляційної  інстанції  розглядає справу  в порядку письмового провадження за наявними  у справі матеріалами,  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 з 11.12.2005 р. перебуває на обліку  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує  пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно  перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 27.01.2009 р., розмір пенсії позивача з 01.01.2008 р. становить 7199,84 грн.,  проте до виплати пенсійним органом з 01.01.2008 р. (з урахуванням максимального розміру пенсії)  призначено пенсію в розмірі 5640  грн.
Листом Головного управлінням ПФУ в Харківській області  № 19568-14/20 від 06.06.2019 р. повідомлено, що з 01.01.2008 р. перерахунок пенсії позивачу проведено, з урахуванням вимог ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", рішення пенсії за період з 01.01.2008 р. по 31.03.2009 р. зараховано на особистий рахунок заявника в лютому 2009 року, а з 01.01.2008 р. пенсійні виплати проводяться з дотриманням вимог ст. 43 цього Закону. Також повідомлено, що відсутні підстави для компенсації  втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, оскільки пенсія ОСОБА_1 сплачується своєчасно та відповідно до вимог діючого законодавства.
Не погодившись з обмеженням  розміру його пенсії максимальною величиною та з відмовою у компенсації  втрати частини доходів, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з 01.01.2008 р. виплата пенсії позивача проводиться відповідачем з протиправним обмеженням максимального розміру, а позивач має право на  компенсацію втрати частини доходу за цей період.
Суд апеляційної інстанції частково погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19  Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ  (в подальшому - Закон № 2262) станом до 28.12.2007 р. визначався заробіток (грошове забезпечення) для обчислення пенсій без обмеження максимальним розміром.
Абзацом 4 Підпунктом 4 Пункту  29  розділу II  Законом України  «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р.,  № 107-VI, внесено зміни до статті 43 Закону № 2262, а саме: після частини третьої доповнено новою частиною такого змісту: "Максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
Проте, Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008, положення пункту 29 розділу II визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 Закону № 2262, нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III, встановлено, що компенсація  громадянам  втрати  частини доходів у зв`язку з порушенням  строків  їх  виплати  (далі  -  компенсація) провадиться  у  разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів,  нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами  у  цьому  Законі  слід  розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не  мають разового характеру, зокрема, пенсії.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання  протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром пенсії з 01.01.2008 р. по 01.01.2016 р. та  зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2008 р. по 01.01.2016 р. з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії.
Щодо доводів апелянта про порушення ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до суду, суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону № 2262 , нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Оскільки судовим розглядом встановлено, що припинення виплати пенсії позивачу є протиправною дією суб`єкта владних повноважень - відповідача, то відповідно до  у спірних правовідносин  пенсія за минулий час  має виплачуватись без обмеження строку.
Отже, адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, як підставу відмови у задоволенні позову, у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою доходу як складової конституційного права на соціальний захист, до якого належить, зокрема, й пенсія.
За таких обставин колегія суддів зазначає, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення не слід застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 99 КАС України (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції), оскільки це унеможливлює реалізацію передбаченого ч. 2 ст. 55 Закону № 2262 права пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.
Із урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта про порушення ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до суду є не обгрунтованими, оскільки у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром пенсії з 01.01.2016 р. та  зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2016 р., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 р. по справі 2040/6989/18, яке набрало законної сили 23.11.2018 р., задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: визнано протиправними дії відповідача, які полягають у зменшенні розміру пенсії ОСОБА_1 з 82% грошового забезпечення до 70% та обмеженням максимальним розміром пенсії;  визнано протиправними дії відповідача щодо відмови виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р.; зобов`язано відповідача  перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1  в розмірі 82% грошового забезпечення без обмеження максимальним розміром з 01.01.2016 р. та виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2018 р. з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії; зобов`язано відповідача виплатити ОСОБА_1 суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 р. без відстрочення та прив`язки до періодів, які встановлено постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 р. з компенсацією за несвоєчасну виплату пенсії.
Із урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання  протиправною бездіяльності відповідача, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром пенсії з   01.01.2016 р. та  зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з  01.01.2016 р.,  оскільки питання перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 за цей період вирішено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 р. по справі 2040/6989/18.      
Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність висновків суду стосовно виплати  позивачу  перерахованої пенсії однією сумою колегія суддів зазначає наступне. 
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", яким держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового  мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Згідно  із ч. 4 ст. 63 Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія (ч. 3 ст. 52 Закону України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб").
Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець розмежував наступні поняття: "строки перерахунку пенсії", "строки виплати пенсії" та "порядок перерахунку пенсії".
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16.12.1974 р. у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16.09.1996 р., якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, право позивача на отримання пенсії у розмірі який, визначається безпосередньо Законом України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", тобто, підпадає під дію ст.1 Першого протоколу до Конвенції "Захист прав власності". Відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку необхідно вважати "майном" у значенні цього положення, та оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке було передбачено Законом України  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", то невиплата вказаних сум загальною сумою є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення     позовних вимог ОСОБА_1  про зобов`язання відповідача здійснити позивачу виплату перерахованої суми пенсії з 01.01.2008 р. по 01.01.2016 р. єдиним платежем.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції  частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині  рішення, є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права .
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317,  321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області    задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 по справі № 520/9888/19 скасувати - в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у нездійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром пенсії з 01.01.2016 р. та зобов`язання  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження максимальним розміром з 01.01.2016 р. та виплатити ОСОБА_1  суму перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 р. однією сумою.
Прийняти в цій частині постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду 12.12.2019 р. по справі № 520/9888/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку  до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк 	
Судді	   	О.А. Спаскін    Л.В. Любчич