ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2246/20 Справа № 201/6738/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про визнання права власності на автомобіль, -
в с т а н о в и л а:
        11 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Автокредит Плюс» про визнання права власності на автомобіль. Просила визнати за нею право власності на автомобіль марки ВАЗ 111730, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Автокредит Плюс» про визнання права власності на автомобіль – відмовлено.
В апеляційні скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позов.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2014 року між ОСОБА_2 – чоловіком позивача і ТОВ «Автокредит Плюс» був укладений договір фінансового лізингу шляхом підписання заяви про приєднався до договору фінансового лізингу № КТ00А! НОМЕР_2 , за умовами якого лізингодавець - ТОВ «Автокредит Плюс» передав ОСОБА_2 у платне володіння предмет лізингу - легковий автомобіль марки ВАЗ 111730, 2008 року випуску (а.с. 4, 5, 6).
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_3 від 20 серпня 1983 року, 20 серпня 1983 був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , внаслідок чого прізвище останньої було змінено на « ОСОБА_4 » (а.с. 11).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим 25 червня 2018 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с. 10).
Листом № 20/03/2019-1 від 20 березня 2019 року ТОВ «Автокредит Плюс» підтвердив укладання з ОСОБА_2 договору фінансового лізингу №КТ00А! НОМЕР_2 і передачу ОСОБА_2 у платне володіння легкового автомобіля марки ВАЗ 111730, 2008 року випуску (а.с. 7).
Відповідно до довідки АТ «А-Банк» № АННS-099U-P78Q-IHAN від 09 липня 2018 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість за кредитним договором КТ00А!0000567210 від 27 лютого 2018 року (а.с. 8).
Постановою від 15 травня 2019 року державним нотаріусом третьої Краматорської державної нотаріальної контори Полянських В.К. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка на договір фінансового лізингу №КТ00А!0000567210 від 27 лютого 2014 року, на автомобіль ВАЗ 111730, 2008 року випуску, н/з НОМЕР_5 (а.с. 9-9 зворот).
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на транспортний засіб, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 на час смерті не набув право власності на спірний автомобіль. Позивач не надала також належних та допустимих доказів того, що вона здійснила сплату всіх належних за договором фінансового лізингу платежів. Посилання на довідку АТ «А-Банк», як на доказ виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу №КТ00А!0000567210 від 27 лютого 2014 року, судом не приймаються до уваги, оскільки зазначена банківська установа не була стороною правочину, за яким ОСОБА_2 у платне користування був переданий спірний автомобіль; зобов`язання ОСОБА_2 мали бути виконані перед ТОВ «Автокредит Плюс».
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найом (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилами ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.
Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду із позовом, позивач на власний розсуд обирає відповідний спосіб захисту.
Обравши способом захисту права подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Звертаючись до суду з позовом,  ОСОБА_1  просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на легковий автомобіль.
Однак, спадкодавець ОСОБА_2 не являвся власником транспортного засобу, а отже, відсутні будь-які підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль в порядку спадкування.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам, а саме довідці АТ “А-Банк”, як доказ виконання зобов`язань за договором фінансового лізингу №КТ00А!0000567210 від 27 лютого 2014 року, що підтверджує її право на автомобіль.
Однак, такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки спадкодавець не був власником транспортного засобу, право власності на який позивач просить визнати за нею в порядку спадкування.
Загальні положення про купівлю-продаж поширювалися на правовідносини, що виникли між спадкодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «Автокредит Плюс». ОСОБА_1 пред`явила позовні вимоги як спадкоємець після смерті ОСОБА_2 , а тому вона повинна довести, що спадкодавцю на момент смерті належали на праві власності права на майно, яке є предметом даного спору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що суд першої інстанції не витребував у відповідача жодних доказів. Однак, позивачем не зазначено які саме необхідно витребувати докази у відповідача і що вони підтвердять, крім того не позивачем не заявлялось жодного клопотання про витребування доказів.
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2019 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: