Постанова
Іменем України 
 
06 березня 2020 року
м. Київ
справа № 216/2447/16-ц
провадження № 61-386св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Національна суспільна телерадіокомпанія України»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі судді Бутенко М. В., від 02 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Барильської А. П., Бондар Я. М., від 12 листопада 2019 року.
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» (далі - ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України») про поновлення на роботі 
та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Свої вимоги  ОСОБА_1 мотивував тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 17 лютого 2016 року, у справі 212/354/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до державної організації «Криворізька регіональна державна телерадіокомпанія «КРИВОРІЖЖЯ» (правонаступником якого є ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України») про визнання дій незаконними, зміну формулювання підстав звільнення та стягнення моральної шкоди, задоволено частково та визнано його звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним. Стягнуто з державної організації «Криворізька регіональна державна телерадіокомпанія «КРИВОРІЖЖЯ» моральну шкоду у розмірі 1 тис. грн. У задоволенні peшти позовних вимог відмовлено.
Посилаючись на те, що питання про поновлення його на роботі не вирішувалося при розгляді вказаної цивільної справи, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд поновити його на посаді звукорежисера першої категорії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Криворізька регіональна дирекція «КРИВОРІЖЖЯ»,стягнути з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 962, 80 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді звукорежисера першої категорії філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Криворізька регіональна дирекція «КРИВОРІЖЖЯ». Стягнуто з ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 46 962, 80 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України визнано незаконним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року у справі № 212/354/15-ц, яке набрало законної сили, у зв`язку з чим останній підлягає поновленню на попередній посаді, із стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України»  задоволено частково. Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року змінено. Викладено абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 на 0,5 ставки посади звукорежисера першої категорії філії ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Криворізька регіональна дирекція «КРИВОРІЖЖЯ». В іншій частині рішення суду залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 необхідно поновити на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Разом з тим, встановивши, що ОСОБА_1 працював на 0,5 ставки, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про поновлення його на займаній посаді на повній ставці. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» просить скасувати рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що позивач, знаючи про своє звільнення, не скористався можливістю поновлення його на роботі у судовому порядку, у зв`язку із зазначеним ним було пропущено строки позовної давності, передбаченні статтею 233 КЗпП України. Позивачем не подавалася заява про поновлення строку позовної давності, відповідно судом не було винесено ухвали про поновлення строку звернення позивача до суду із цим позовом. Окрім того, відповідачем порушувалося клопотання про застосування наслідків спливу строку звернення позивача до суду із позовом про поновлення на роботі. Позивачем у порушення вимог процесуального закону фактично змінено предмет спору, а не збільшено позовні вимоги.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу  ОСОБА_1 посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При вирішенні справи судами правильно встановлено обставини, які мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосовано норми матеріального права. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 17 лютого 2016 року у         справі № 212/354/15-ц підтверджено право особи, у разі визнання звільнення незаконним, у подальшому звернутися до суду із позовом про поновлення на роботі. 
Окрім того, у поданій до Верховного Суду заяві позивач порушує клопотання про повернення касаційної скарги, оскільки вона подана від імені юридичної особи неуповноваженою на те особою.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з державною організацією «Криворізька регіональна державна телерадіокомпанія «Криворіжжя».
Державна організація «Криворізька регіональна державна телерадіомпанія» «Криворіжжя» була перетворена на філію Національної телекомпанії України «Криворізька регіональна дирекція «Криворіжжя», а згодом на філію ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України «Криворізька регіональна дирекція «КРИВОРІЖЖЯ».
ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади звукорежисера на підставі пункту 3 частини першої статті 40 та статті 43-1 КЗпП України, згідно наказу № 30-К від 24 грудня 2014 року, який був виданий державною організацією «Криворізька регіональна державна телерадіокомпанія «КРИВОРІЖЖЯ».
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року у справі № 212/354/15-ц позовні вимоги ОСОБА_1 до державної організації «Криворізька регіональна державна телерадіокомпанія «КРИВОРІЖЖЯ» про визнання дій незаконними, зміну формулювання підстав звільнення та стягнення моральної шкоди, задоволено частково та визнано його звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України незаконним, стягнуто з державної організації «Криворізька регіональна державна телерадіокомпанія «КРИВОРІЖЖЯ» моральну шкоду у розмірі 1 000, 00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня          2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2015 року скасовано, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року залишено в силі.
Позиція Верховного Суду
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги)підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
У відповідності до статті 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Відповідно до частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
Питання про поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було вирішено при розгляді справи № 212/354/15-ц.
Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого в незмінній частині погодився й суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що звільнення         ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося у порушення вимог трудового законодавства, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у зв`язку із чим позивач підлягає поновленню на попередній посаді, зі стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, оскільки питання поновлення його на займаній до звільнення посаді в межах розгляду цивільної справи № 212/354/15-ц судами не було вирішено.
Судами зроблено правильний висновок відносно того, що  ОСОБА_1  не пропущено місячний строк із зверненням до суду для вирішення трудового спору щодо визнання незаконним звільнення, оскільки його було звільнено із посади наказом № 30-К від 24 грудня          2014 року та у січні 2015 року він звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом про визнання звільнення незаконним (справа № 212/354/15-ц).
Тобто, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про незаконність звільнення в межах місячного строку, визначеного частиною                     першою статті 233 КЗпП України.
Вказані вище та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права, а значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України не відносить до компетенції суду касаційної інстанції.
Враховуючи те, що до суду із цим позовом позивач звернувся у травні         2016 року, доводи про те, що касаційну скаргу подано неуповноваженою особою від імені юридичної (представником за довіреністю) є безпідставними.
Окрім того, відповідно до частини другої статті 60 ЦПК України (у редакції чинній на момент подання касаційної скарги) під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» залишити без задоволення.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді 	Є. В. Синельников   	
 	С. Ф. Хопта  	
 	В. В. Шипович