Слідчий суддя у 1-й інстанції: ОСОБА_1 	Справа № 991/2546/20	
Доповідач: ОСОБА_2 	Провадження №11-сс/991/360/20	

АПЕЛЯЦІЙНА ПАЛАТА ВИЩОГО АНТИКОРУПЦІЙНОГО СУДУ

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

15 квітня 2020 року	місто Київ	

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
представника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , подану в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 квітня 2020 року в кримінальному провадженні №52016000000000380,
В С Т А Н О В И Л А:
Від представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.04.2020.
Від представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 надійшла апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.04.2020.
І. Зміст оскаржуваного рішення.
1.1. 01.04.2020 слідчий суддя Вищого антикорупційного суду постановив ухвалу, якою задоволено клопотання детектива Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) та накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон HTS Desire 326G, s/n НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім картою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та картою пам`яті micro SDHC 4, який належить ОСОБА_7 , із забороною відчуження, розпорядження та користування зазначеним мобільним телефоном.
1.2. Свою ухвалу слідчий суддя мотивував тим, що: (1) НАБУ здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №52016000000000380, зокрема, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України (далі - КК); (2) 04.03.2020 в ході затримання ОСОБА_7 він добровільно видав наявний у нього мобільний телефон HTC Desire 326G s/n НОМЕР_1, IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім картою SPN « ІНФОРМАЦІЯ_1 ):» та картою пам`яті micro SDHC 4 GB; (3) 05.03.2020 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК; (4) у ході огляду телефону виявлено інформацію, що має значення для кримінального провадження; (5) вилучене майно визнано речовим доказом; (6) арешт накладено з метою забезпечення збереження речового доказу.
ІI. Вимоги і доводи апеляційної скарги.
2.1. В апеляційній скарзі представник власника майна просить: (1) поновити строк на апеляційне оскарження; (2) скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.04.2020 і відмовити у задоволенні клопотання про арешт мобільного телефона із сім-картою та картою пам`яті.
2.2. Свої вимоги представник мотивував тим, що: (1) клопотання про арешт тимчасово вилученого мобільного телефону було подане з істотним порушенням передбаченого ч. 5 ст. 171 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) строку для такого звернення; (2) слідчий суддя не врахував, що відомості з телефонної книги ОСОБА_7 повинні бути визнані недопустимими доказами, так як отримані після спливу строку на законне утримання тимчасово вилученого майна й за відсутності ухвали про тимчасовий доступ до них; (3) стороною обвинувачення здійснено не огляд самого мобільного терміналу як речі, а саме огляд вміщеної на ньому інформації, яка охороняється законом та дозвіл на доступ до неї потребує окремого судового дозволу; (4) слідчим суддею не враховано те, що ОСОБА_7 добровільно надано доступ до мобільного телефону та копіювання інформації з нього, а тому його вилучення відбулося в порушення вимог ч. 2 ст. 168 КПК; (5) необхідність поновлення строку на подання апеляційної скарги пов`язана з тим, що представник не був присутнім на розгляді справи в суді через карантин і не проживає у м. Києві, через що дізнався про зміст прийнятого рішення після отримання 07.04.2020 повного тексту оскаржуваної ухвали.
ІII. Позиція учасників провадження.
3.1. Представник власника майна ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав свою апеляційну скаргу, посилаючись на зазначені в ній доводи. Додатково він зазначив, що копіювання інформації з телефону є доступом до неї, а не оглядом, через що за відсутності ухвали про тимчасовий доступ сторона обвинувачення оглянула відповідну інформацію, наявну на телефоні, безпідставно.
3.2. ОСОБА_7 , повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання належним чином, для участі в ньому не прибув, про причини неявки суду не повідомив.
3.3. Прокурор ОСОБА_8 , присутній у судовому засіданні, заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 . При цьому він зазначив, що у даній ситуації сторона обвинувачення не здійснювала доступу до особистого листування, а оглядалися лише відомості про контактну інформацію певної особи, наявні на вилученому телефоні. Тому, підстав звертатися з клопотанням про тимчасовий доступ не було.
IV. Обставини, встановлені колегією суддів під час розгляду апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, позиції представника власника майна та прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши наведені доводи, колегія суддів встановила наступне.
4.1. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань НАБУ здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні №52016000000000380 від 20.10.2016 щодо фактів вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК (а. с. 8-9).
4.2. О 20 год. 18 хв. 04.03.2020 у присутності адвоката ОСОБА_9 затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Особистий обшук затриманого не проводився. Затриманий ОСОБА_7 добровільно передав детективу мобільний телефон марки «HTS», моделі «Desire 326G dual sim EEA», IMEI 1- НОМЕР_2 , IMEI 2 - НОМЕР_3 (а. с. 10-11).
4.3. О 18 год. 09 хв. 05.03.2020 ОСОБА_7 у присутності його захисника повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК, вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, оголошено та роз`яснено права підозрюваного (а. с. 12-27).
4.4. У період 05-06.03.2020 детектив НАБУ провів огляд мобільного телефона, та встановив, що телефон HTS Desire 326G, s/n НОМЕР_1, IMEI: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_3 містить SIM карту SPN: «life», ICCID « НОМЕР_5 », IMSI « НОМЕР_6 » та карту пам`яті micro SDHC 4 GB. Із даного телефону та карти пам`яті скопійовано інформацію (а. с. 28-29).
4.5. 18.03.2020 детектив НАБУ провів огляд карти пам`яті SanDisk Ultra micro SDHC 16 GB s/n 9272YVECG19G, на яку під час огляду мобільного телефону ОСОБА_7 було скопійовано інформацію, в ході якого встановлено, що в розділі «Contacts» міститься інформація: (1) про видаленого абонента на ім`я « ОСОБА_10 » з абонентським номером НОМЕР_7 , яким згідно матеріалів кримінального провадження користувався ОСОБА_11 та (2) про абонента на ім`я « ОСОБА_12 », котрий користується абонентським номером НОМЕР_8 , який належить ОСОБА_13 , ІНН НОМЕР_9 , котрому за версією слідства на рахунок НОМЕР_10 у банку ІНФОРМАЦІЯ_3 в період з 08.07.2015 по 29.07.2015 було переведено 300 000 доларів США за перевезення морських вантажів із рахунку в банку компанії ІНФОРМАЦІЯ_4 , бенефіціаром якої є ОСОБА_11 (а. с. 31-42).
4.6. Постановою детектива НАБУ від 18.03.2020 про визнання речовими доказами, мобільний телефон HTS Desire 326G, s/n НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім картою «life:)» та картою пам`яті micro SDHC 4, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №52016000000000380 від 20.10.2016 (а. с. 52-53).
4.7. 23.03.2020 детектив НАБУ за погодженням із прокурором звернувся до слідчого судді Вищого антикорупційного суду з клопотанням про накладення арешту від 20.03.2020, в якому просив накласти арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування належним ОСОБА_7 вищевказаним в п. 4.6. мобільним телефоном (а. с. 1-7, 54).
4.8. Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.04.2020 клопотання детектива задоволено та накладено арешт на мобільний телефон HTS Desire 326G, s/n НОМЕР_1, IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 з сім картою «life» та картою пам`яті micro SDHC 4 (а. с. 67, 69-76).
4.9. 09.04.2020 ОСОБА_6 з допомогою поштового зв`язку звернувся до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.04.2020, яка отримана судом 13.04.2020 (а. с. 83-88, 93, 94).
V. Мотиви і висновки колегії суддів.
Надаючи оцінку обставинам, встановленим під час розгляду апеляційної скарги, колегія суддів виходь із такого.
(§1) Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження
5.1. Строки апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, визначені у ст. 395 КПК.
5.1.1. Так, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК «апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення».
5.1.2. У постанові від 27.05.2019 у справі №461/1434/18 (провадження №51-6470кмо18) Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що «у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали».
5.1.3. Крім того, згідно з ч. 7 ст. 115 КПК «при обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день...».
5.1.4. Отже, строк подачі апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді розпочинається з наступного дня після дня проголошення її повного тексту, а якщо проголошення відбулося із застосуванням ч. 2 ст. 376 КПК - з дня оголошення її резолютивної частини. Закінчується ж такий строк на п`ятий день його перебігу. Водночас, якщо закінчення такого строку припадає на неробочий день, то останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.
5.2. Питання можливості поновлення строків на апеляційне оскарження визначене п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК, відповідно до якої «апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення». А загальне правило поновлення строків передбачене ч. 1 ст. 117 КПК, згідно якої «пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду».
5.2.1. При цьому поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.
5.2.2. Отже, можливість поновлення строку на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення до суду.
5.3. Як вбачається з матеріалів судового провадження, 01.04.2020 без участі представника ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 слідчим суддею було проголошено резолютивну частину ухвали про задоволення клопотання детектива та накладення арешту на майно. А повний текст відповідної ухвали оголошено 06.04.2020.
5.3.1. Враховуючи встановлені обставини та висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 27.05.2019 (справа №461/1434/18, провадження №51-6470кмо18), саме з наступного дня після проголошення резолютивної частини ухвали слідчої судді, тобто з 02.04.2020, розпочався строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна. І такий п`ятиденний строк сплинув 06.04.2020.
5.3.2. Отже, подавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 01.04.2020 після 06.04.2020 представник власника майна подав її з пропуском строку на апеляційне оскарження.
5.4. Водночас, колегія суддів погоджується з доводами представника власника майна, наведеними на обґрунтування його клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді від 01.04.2020, щодо наявності поважних причин у зв`язку з якими свою апеляційну скаргу він подав з пропуском строку. Адже, оскаржувана ухвала була постановлена за відсутності представника ОСОБА_6 та власника майна ОСОБА_7 в закритому судовому засіданні й у розпорядженні апеляційного суду відсутні докази обізнаності апелянта про її існування до 07.04.2020. Тому, на думку колегії суддів, наведені підстави є поважними.
5.5. У зв`язку з наведеним, клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01.04.2020 слід задовольнити.
(§2) Щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості оскаржуваної ухвали
5.6. В Україні застосування арешту майна в рамках кримінального провадження регулюється ст. ст. 132, 170-173 КПК.
5.6.1. Так, у відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК «арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна…».
5.6.2. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК «завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження...».
5.6.3. Водночас ч. 2 ст. 170 КПК визначає мету, за наявності якої допускається застосування арешту майна, вказуючи, що «арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди».
5.6.4. Із ч. 5 ст. 171 КПК вбачається, що «клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено».
5.6.5. Хоча у відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК «клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено», але зазначене не позбавляє сторону обвинувачення права звернутися з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна пізніше. Оскільки, як вважає колегія суддів, порушення строку звернення з клопотанням не позбавляє майно, на яке детектив просить накласти арешт, доказової сили в кримінальному провадженні. Й, крім того, ч. 5 ст. 171 КПК встановлює строк із настанням якого пов`язано виникнення обов`язку повернути тимчасово вилучене майно, а не строк, пропуск якого позбавляє сторону обвинувачення можливості ініціювати питання про арешт такого майна. Більше того, ч. 1 ст. 173 КПК, як і іншими нормами кримінального процесуального закону, не передбачено такої підстави для відмови у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна як подання його пізніше, аніж наступного робочого дня після вилучення такого майна.
5.6.6. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що детектив НАБУ дійсно подав до слідчого судді клопотання про арешт майна ОСОБА_7 пізніше, аніж наступного робочого дня після вилучення такого майна. Однак, зазначена обставина жодним чином не позбавляє таке майно доказового значення у кримінальному провадженні. Адже, при вирішенні питання щодо арешту майна з`ясовується чи має воно значення доказу в кримінальному провадженні, а не від того, чи своєчасно звернувся слідчий, прокурор із відповідним клопотанням до слідчого судді.
5.6.7. А тому, колегія суддів дійшла висновку, що незважаючи на звернення детектива НАБУ з клопотанням про арешт вилученого в ОСОБА_7 майна пізніше, аніж це передбачено ч. 5 ст. 171 КПК, слідчий суддя прийняв правильне рішення про його задоволення.
5.7. Крім того, колегія суддів відхиляє довід представника про те, що відомості з телефонної книги ОСОБА_7 повинні бути визнані недопустимими доказами, так як були отримані після спливу строку на законне утримання тимчасово вилученого майна й за відсутності ухвали про тимчасовий доступ до них. Адже, на думку колегії суддів, на досудовому розслідуванні визнання доказів недопустимими можливе лише у разі очевидної і явної їх недопустимості. При цьому висновок про очевидну і явну недопустимість певних доказів має бути категоричним, тобто він не може бути спростований матеріалами, які зібрані або можуть бути зібрані в процесі досудового розслідування. Водночас, оскільки збирання доказів здійснюється протягом усієї стадії досудового розслідування, то саме на цій стадії кримінального провадження (під час вирішення питання про арешт майна) докази в повному обсязі не можуть бути зібрані та досліджені з причини надання до клопотання лише окремої їх частини.
5.8. Також у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження й інші доводи представника власника майна ОСОБА_6 .
5.9. Тому, за наведених обставин, апеляційну скаргу представника на ухвалу слідчого судді від 01.04.2020 слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.
Керуючись ст. ст. 7, 8, 9, 131-132, 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 418, 422, 532 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Клопотання представника власника майна про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 квітня 2020 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 квітня 2020 року.
Апеляційну скаргу представника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 01 квітня 2020 року залишити без змін.
Ухвала є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:	ОСОБА_2  	
Судді:	ОСОБА_3   	
 	ОСОБА_4