ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

24 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/257/20	
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами  порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року, ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м.Одесі  у справі № 420/257/20 за позовом   ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації грошового забезпечення
ВСТАНОВИЛА:

В січні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив   визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати нарахованої індексації грошового забезпечення позивача;  стягнути з відповідача індексацію грошового забезпечення на користь позивача за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у розмірі 37895,71 грн.
В обґрунтування позову зазначалось, що відповідно до розрахунку суми індексації   від 31 січня 2020 року № 155/ФЕС, відповідачем нараховано індексацію грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року по січень 2018 року, всього у сумі            8371,61 грн., проте  позивач вважав, що  рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.07.2019 р. у справі №815/632/18  Військову частину НОМЕР_1 зобов`язано нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року у сумі 37895,71 грн. У зв`язку  з  тим, що вищезазначене рішення набрало законної сили, однак індексація грошового забезпечення не виплачена, позивач звернувся до суду повторно з позовною заявою. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  позивач надав  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов. Доводами апеляційної скарги  зазначено, що  позивач мав право на виплату індексації свого грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. Апелянт зазначає, що розглядаючи справу №815/632/18 судом було призначено експертизу, та як результат встановлено, що сума індексації  позивача складає 37895,71 грн., що не потребує доказування. Таким чином, апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги.
Також, апелянтом надано додаткові пояснення до апеляційної скарги, а також копію довідки про нарахування індексації грошового забезпечення  та  копію висновку експерта судової економічної експертизи від 26.04.2019 р. №18-3257/3258 у справі №815/632/18.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надано. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року по справі № 815/632/18 (а.с.9-16), яке набрало законної сили 16.10.2019 року (а.с.17-24), зокрема:
- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування індексації на грошове забезпечення ОСОБА_1 ;
- зобов`язано відповідача – Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з             01.01.2016 року по 31.12.2017 року. 
Позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації від              29.10.2019 року, у якому просив: надати інформацію про виконання рішення суду, яке набрало законної сили у справі № 815/632/18, а саме коли будуть виплачені кошти, які призначені позивачу судом до виплати; у разі невиконання рішення суду, яке набрало законної сили у справі № 815/632/18, просив пояснити, з посиланням на закони України, чому відповідачем було прийнято таке рішення. (а.с.27)
Відповідно до Розрахунку суми індексації від 31 січня 2020 року № 155/ФЕС, відповідачем нараховано індексацію грошового забезпечення позивача за період з січня 2016 року по січень 2018 року, всього у сумі 8371,61 грн. (а.с.49)
Згідно з платіжними дорученнями від 27 лютого 2020 року № 129 та № 134, відповідачем здійснено виплату індексації ОСОБА_1 26200736971820 згідно ухвали ВСУ від 20.01.20 № 815/632/18 за 02.20р.; Перерах.повн.; у розмірі 8246,04 грн., з урахуванням утримання 1,5% військового збору в сумі 125,57 грн. Оплачено через систему дистанційного обслуговування «Клієнт Казначейства – Казначейство» « 28» лютого 2020 року 11:43:45. (а.с.72, 73)
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не виплати нарахованої індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з новим позовом з вищенаведеними вимогами.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимоги, судом першої інстанції зазначено, що оскільки в резолютивній частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року по справі № 815/632/18, яке набрало законної сили   16.10.2019 року, та підлягає виконанню, судом не визначено конкретну суму, яку зобов`язано відповідача – Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити, як індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, то підстави для стягнення цієї суми відсутні. Також, суд дійшов висновку, що порядок нарахування та розмір виплати індексації грошового забезпечення позивача за рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 липня 2019 року по справі № 815/632/18 – не є предметом оскарження (спору/дослідження/встановлення/доказування/тощо) у цій справі.
Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами суду першої інстанції, оскільки   суд не звернув  у даній справі   уваги на обставини справи, які досліджувались у справі 815/632/18 та повторно дав оцінку таким доводам позивача.
Частиною1-3 ст.242 КАС України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За приписами ст.2 КАС України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
В свою чергу, відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини першої статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Аналіз зазначених норм свідчить, про наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).
Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій  справі.
Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового  рішення.
Аналогічна правова позиція викладена і в постанові ВС від 03.04.2019 року у справі №820/4261/18.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Як встановлено з матеріалів справи, фактично предметом позову у цій справі є стягнення  з відповідача індексації грошового забезпечення на користь позивача за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, оцінка якого була надана судами у справі №815/632/18, та була предметом його розгляду.
Підставою звернення до суду з позовом у цій справі №420/257/20 є непогодження позивача з сумою індексації грошового забезпечення нарахованої  на користь позивача за період з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року, яка була виплачена позивачу на виконання рішення у справі №815/632/18, оскільки позивач вважає, що рішенням суду у справі 815/632/18  сума індексації  позивача складає 37895,71 грн.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої  інстанції не дослідив характер правовідносин, що виникли між сторонами та не звернув увагу, що підставою звернення до суду з даним позовом є  неналежне, на думку позивача, виконання  судового рішення, як наслідок допустив порушення норм процесуального права.
Таким чином, звернення позивача до суду з окремим позовом є помилковим.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.
Зазначена обставина, встановлена після відкриття провадження у справі є підставою для закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням   спору.
В свою чергу судова колегія вважає за необхідне звернути увагу апелянта на положення ч. 1 ст. 383 КАС України, якою  передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, в данному випадку в рамках адміністративної справи №815/632/18, а не  окремого позову, фактично предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення у справі №815/632/18.
Судова колегія зазначає, що з метою належного захисту прав щодо виконання судових   рішень законодавцем нормативно врегулювано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.
З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження, а тому колегія суддів приходить до висновку, що провадження у цій справі має бути закритим. 
Отже, в данній справі, що розглядається  новий спір не виник, а має місце спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення, а тому  позивач  повинен звернутись до суду в рамках адміністративної справи у справі №815/632/18  з заявою  в порядку судового контролю за виконанням рішення, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Таким чином, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши фактично повторно той самий позов.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує  судове рішення повністю і закриває провадження у справі  з підстав встановлених ст.. 238 КАС України.
Керуючись  ст. ст. 238,  308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі  за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації грошового забезпечення - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити.
Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик