Справа № 760/8391/14                                                                                                                      Головуючий в суді І інстанції Букіна О.М.
Провадження № 22ц-824/4039/20                                                                                                       Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2020 року                                                                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
 
головуючого Мельника Я.С.,
суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,
за участі секретаря Гановської А.М.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
                                                                  ВСТАНОВИВ:                                                       
 
У жовтні представник ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду із вказаною заявою, посилаючись на те, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року у справі № 760/8391/14-ц стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним № 32.2/АА-103.07.2.
Також зазначив, що 24 травня 2019 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 15 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 32.2/АА-103.07.2.
Враховуючи вищевикладене, просить суд замінити сторону виконавчого провадження - стягувача ПАТ «Родовід Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року заяву задоволено, замінено стягувача у справі №760/8391/14-ц, з ПАТ «Родовід Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал».
Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено можливість заміни сторони її правонаступником у виконавчому провадженні або у виконавчому листі до відкриття такого виконавчого провадження, через що, на його думку, висновок суду першої інстанції про можливість заміни сторони на будь-якій стадії  процесу не ґрунтується на вимогах Закону, крім того строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання, який видано на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2015 року, сплив, через що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги за кредитним договором № 32.2/АА-103.07.2 від 13 вересня 2007 року, тому є правонаступником ПАТ «Родовід Банк», через що заява підлягає задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 року позов ПАТ «Родовід банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 32.2/АА-103.07.2 від 13 вересня 2007 року в розмірі 27 714, 30 дол. США, 3% річних у розмірі 26542,90 грн., пеню в розмірі 40 000,00 грн. та судові витрати.
24 травня 2019 року між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення права вимоги № 15, відповідно до якого ПАТ «Родовід Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 32.2/АА-103.07.2.
Відповідно ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою в тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги, правонаступництва.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
Частинами 1, 2 ст.442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).
У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши надані сторонами докази та повно встановивши обставини у справі, правильно виходив з того, що оскільки ПАТ «Родовід Банк» передало ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за договором кредиту № 32.2/АА-103.07.2 від 13 вересня 2007 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , при цьому перехід права вимоги до товариства відбувся із дотриманням вимог законодавства і договір про відступлення прав недійсним не визнавався та не скасований, та з урахуванням того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення прав вимоги є матеріальним правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, то місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Доводи апелянта про те, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено можливість заміни сторони її правонаступником у виконавчому провадженні або у виконавчому листі до відкриття такого виконавчого провадження, через що, на його думку, висновок суду першої інстанції про можливість заміни сторони на будь-якій стадії  процесу не ґрунтується на вимогах Закону, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону, зокрема і вказаних вище.
Посилання апелянта на те, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, колегія суддів також відхиляє, оскільки ці обставини не впливають на порядок заміни стягувача у справі.
Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: