ПОСТАНОВА
Іменем України

16 квітня 2020 року 
Київ
справа №826/3876/17
адміністративне провадження №К/9901/46996/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Радишевської О.Р.,  Уханенка С.А., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 826/3876/17
за позовом  ОСОБА_1 до Президента України Порошенка Петра Олексійовича про зобов`язання вчинити дії,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, прийняту в складі головуючого судді Мазур А.  С.,
та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня 2018  року, прийняту в складі колегії суддів: головуючого судді Пилипенко О.  Є., суддів: Глущенко Я.  Б., Кузьмишиної О.  М.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору
1.          14 березня  2017  року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Президента України Порошенка Петра Олексійовича (далі - відповідач, Президент України), в якому просила:
1.1.          зобов`язати Президента України чи Секретаріат Президента України надати обґрунтовану, вмотивовану відповідь з поновленням порушених прав на отримання пенсійного забезпечення чи допомоги в сумі прожиткового мінімуму.
2.          На обґрунтування позову позивач зазначила, що вона в  2016  році планувала вийти на пенсію, однак у зв`язку із внесенням змін до законодавства пенсійний вік збільшився, у зв`язку з чим 03 лютого 2017 року позивач направила на адресу Президента України звернення про повідомлення, який державний орган може призначити до досягнення пенсійного віку допомогу у розмірі прожиткового мінімуму. Оскільки з моменту направлення звернення минув більше ніж 1 місяць, позивач подала до суду даний позов, вважаючи, що її права на своєчасне отримання відповіді порушені.
3.          Відповідач заперечень проти адміністративного позову не подав.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи
4.           ОСОБА_1 перебувала на обліку в Христинівському районному центрі зайнятості як безробітна з 05 грудня 2008 року, згідно з копією довідки Христинівського районного центру зайнятості, виданої в березні 2010 року №  300 та з 20 травня 2011 року, згідно з копією довідок Христинівського районного центру зайнятості від 13 березня  2013  року №  01-17/236, від 26 квітня  2012  року №  449, від 21 березня  2017  року № 506.
5.          З копії трудової книжки позивача установлено, що вона перебувала на обліку центру зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю з 04 листопада  2000  року по 29 жовтня  2001  року, з 30 листопада  2006  року по 24 листопада  2007  року, з 12  грудня  2008  року по 19 травня  2009  року, з 27 травня  2011  року по 20  травня  2012  року.
6.          Крім того, позивачем до адміністративного позову додано копію службового чеку ЧД УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ № 8, фіскальний номер 3000066516 про прийняття 03 лютого  2017  року о 10 год 28 хв рекомендованого листа зі штрихкодовим ідентифікатором 0100100061981, масою 0, 020 кг та направленого адресату 01220.

ІІІ. Рішення судів у цій справі та мотиви їхнього ухвалення  
7.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14  грудня  2017  року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 березня  2018  року, відмовлено в задоволенні позову.
8.          Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суди попередніх інстанції дійшли висновку, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, що засвідчують дату отримання рекомендованого листа суб`єктом владних повноважень, що позбавляє суд можливості встановити наявність у позивачки порушених прав.

ІV Касаційне оскарження
9.          Не погодившись з постановами судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яку зареєстровано 02 квітня  2018  року.
10.          У касаційній скарзі позивач зазначає, що судами першої і апеляційної інстанцій постановлено рішення із неправильним застосуванням норми матеріального права. Так, позивач наголошує на тому, що у зв`язку із зміною законодавства про збільшення пенсійного віку було порушено її право виходу на пенсію у віці 55 років.
10.1.          Також заявник касаційної скарги вважає, що нею було надано до судів попередніх інстанцій доказ направлення відповідачу 03 лютого 2017 року листа із зверненням, проте відповіді на своє звернення, у встановлений законом строк, ОСОБА_1 не отримала.
10.2.          За таких обставин заявник касаційної скарги просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
11.          10 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів: головуючого судді Желтобрюх І.  Л., суддів Білоуса О.  В., Стрелець Т.  Г. відкрито касаційне провадження та витребувано справу №  826/3876/17 із Окружного адміністративного суду міста Києва.
12.          27 квітня  2018  року до Верховного Суду надійшов відзив представника відповідача, в якому він спростовує доводи касаційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
13.          10 травня  2018  року до Верховного Суду надійшли пояснення позивача на відзив на касаційну скаргу: в яких позивач зауважує, що у зв`язку із збільшенням пенсійного віку та неотриманням пенсії вона не має коштів на життя.
14.          17 травня  2018  року справа № 826/3876/17 надійшла до Верховного Суду.
15.          12 червня  2019  року на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від  11 червня  2019  року № 707/0/78-19  проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.
16.          Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад суду: головуючого суддю - Шевцову Н.  В., суддів - Радишевську  О.  Р., Уханенка С.  А.

V.  Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
17.          Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18.          Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
19.          Відповідно до частини першої статі 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
20.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
21.          Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02  жовтня 1996 року №  393/96-ВР (далі - Закон №  393) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
22.          Відповідно до статті 5 Закону №  393 звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.
22.1.          Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).
22.2.          Звернення може бути усним чи письмовим.
22.3.          Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).
22.4.          У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.
22.5.          Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.
23.          Згідно зі статтею 7 Закону № 393 звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
23.1.          Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.
23.2.          Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно  в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.
23.3.          Забороняється направляти скарги громадян для розгляду тим органам або посадовим особам, дії чи рішення яких оскаржуються.
24.          Відповідно до статті 15 Закону № 393 органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
24.1.          Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
24.2.          Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
25.          Згідно зі статтею 20 Закону № 393 звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
26.          Відповідно до пункту 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня  2009  року № 270 (далі - Правила), у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.
27.          Згідно з абзацом 28 пункту 2 Правил розрахунковий документ - це документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
28.          Згідно з частиною першою статті 70 КАС України (у редакції, чинній станом на час звернення позивача до суду першої інстанції із цим позовом) належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
29.          Частиною першою статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду першої інстанції із цим позовом) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

VІ Позиція Верховного Суду  
30.          Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд зазначає таке.
31.          Проаналізувавши положення приписів Закону України «Про звернення громадян» від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05  березня  2009  року № 270, в аспекті спірних правовідносин Верховний Суд зазначає, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Письмові звернення можуть бути направлені засобами поштового зв`язку. Доказом направлення такого звернення засобами поштового зв`язку є розрахунковий документ, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.
32.          Частиною першою статті 71 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду першої інстанції із цим позовом) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
33.          Згідно з частиною першою статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду першої інстанції із цим позовом) належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
34.          Як установлено судами попередніх інстанцій, позивачем на підтвердження направлення відповідачу звернення в порядку Закону № 393 надано до суду копію службового чеку ЧД УДППЗ «Укрпошта» ЦПЗ № 8, в якому зазначено: фіскальний номер 3000066516, дата прийняття  03 лютого  2017  року о 10 год 28 хв рекомендованого листа зі штрихкодовим ідентифікатором 0100100061981 масою 0,  020 кг), адреса направлення: 01220, адресат не зазначений.
35.          Судами попередніх інстанцій також установлено, що надпис зроблений на вказаному чеку «Київ. Президенту України» не приймається до уваги з огляду на відсутність доказів, що такий напис зроблено уповноваженим представником відділення поштового зв`язку.
36.          Матеріалами справи підтверджено, що позивачем не надано до суду копії направленого відповідачу звернення від 03 лютого  2017  року та опису вкладення у цінний лист, із якого можливо встановити, кому, на яку адресу та що саме було направлено позивачем.
37.          Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що доводять дату направлення та отримання відповідачем рекомендованого листа.
38.          З огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, з яких виник цей спір, Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів, у розумінні приписів статей 70-71 КАС України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду першої інстанції із цим позовом) на підтвердження порушення відповідачем її прав.
39.          Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві, апеляційній скарзі, а також доказам наданими сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
40.          Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
41.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України Верховний Суд, уважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.          Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017  року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20  березня 2018 року в справі №  826/3876/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      Н.  В.  Шевцова

Судді:                                                                                          О.  Р.  Радишевська

                                                                                          С.  А.  Уханенко