Постанова                                                          
Іменем України
27 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 727/10175/17
провадження № 61-38128св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Чернівецька міська рада,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 08 травня 2018 року у складі колегії суддів: Кулянди М. І., Одинака О. О., Половінкіної Н. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити дії.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 14 червня 1954 року за ОСОБА_2 (батьком позивача) закріплено земельну ділянку площею 0,301 га.
У подальшому ОСОБА_2 набув право власності на домоволодіння та земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 7310136300:15:002:0164) на АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 успадкувала після смерті батька домоволодіння 
на АДРЕСА_1  та земельну ділянку площею 0,1 га (кадастровий номер 7310136300:15:002:0164) за вказаною адресою.
Крім того, ОСОБА_2 (батько позивача) за договорами оренди 
від 17 листопада 2016 року користувався земельними ділянками площею 0,1 га та 0,0596 га (кадастрові номери 7310136300:15:002:0165, 7310136300:15:002:0164, відповідно). Вказані договори оренди укладені 
з Чернівецькою міською радою на строк до 17 листопада 2021 року. 
Пунктом 10.2 договорів оренди землі визначено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, до спадкоємців.
Таким чином, до позивача, як єдиної спадкоємиці майна та прав померлого батька ОСОБА_2 за заповітом, перейшло право оренди земельних ділянок, шляхом отримання в оренду цих земельних ділянок.
ОСОБА_1 на виконання вимог пункту 10.2 договорів оренди 07 липня 
2017 року звернулась до Чернівецької міської ради із заявою про передачу їй указаних земельних ділянок в оренду на строк до 17 листопада 2021 року, проте рішенням відповідача від 04 вересня 2017 року № 849 відмовлено 
у передачі цих спірних земельних ділянок позивачу (пункти 55, 55.1).
Крім того, пунктами 55.2, 55.3 і 55.4 рішення Чернівецької міської ради 
від 04 вересня 2017 року № 849 визнано такими, що втратили чинність пункти 11 та 18 рішення сесії Чернівецької міської ради від 13 жовтня 
2016 року № 410, яким ОСОБА_2 передано в оренду вищевказані земельні ділянки, та припинено договори оренди землі від 17 листопада 2016 року, зазначені земельні ділянки зараховано до земель запасу міста.
Вказувала, що спірні пункти рішення Чернівецької міської ради суперечать вимогам законодавства та умовам договір оренди від 17 листопада 
2016 року, а також порушують її законні права та інтереси.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 просила: визнати незаконними та скасувати пункти 55, 55.1, 55.2, 55.3, 55.4 рішення сесії Чернівецької міської ради від 04 вересня 2017 року № 849; зобов`язати Чернівецьку міську раду на черговій сесії міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 
від 07 липня 2017 року про передачу в оренду (в порядку спадкування) земельних ділянок з прийняттям рішення про передачу в оренду цих земельних ділянок чи про відмову у наданні їх в оренду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 лютого 2018 року (в складі судді Слободян Г. М.) позов задоволено.
Визнано незаконними та скасовано пункти 55, 55.1, 55.2, 55.3, 55.4 рішення сесії Чернівецької міської ради від 04 вересня 2017 року № 849 «Про розгляд звернень фізичних осіб щодо передачі безоплатно у власність земельних ділянок, надання дозволів на складання проектів відведення земельних ділянок, затвердження проектів їх відведення, визнання такими, що втратили чинність окремих пунктів рішень з цих питань».
Зобов`язано Чернівецьку міську раду на черговій сесії міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 липня 2017 року «Про передачу в оренду в порядку спадкування земельних ділянок» з прийняттям рішення про передачу в оренду цих земельних ділянок чи про відмову 
у наданні їх в оренду.
Стягнуто з Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 280 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до позивача як спадкоємця ОСОБА_2 після смерті останнього перейшло право на оренду спірних земельних ділянок, що відповідає умовам договорів оренди, викладених у пунктах 10.2 цих правочинів.
Доводи відповідача про відсутність у позивача підстав і переваг перед іншими громадянами, які перебувають на обліку для отримання земельних ділянок, є безпідставними, оскільки спірні земельні ділянки є сформовані, знаходились у користуванні її батька, спадкоємцем якого вона є, а умовами договорів оренди передбачено перехід права на оренду спірних земельних ділянок до спадкоємця.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 08 травня 
2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Чернівецької міської ради 2 114,40 грн у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що міська рада не уповноважена вирішувати питання надання земельних ділянок у порядку спадкування. Інститут спадкування не передбачає звернення спадкоємців до органів місцевого самоврядування щодо передачі їм права користування земельними ділянками, які перебували в орендному користуванні спадкодавців. 
Чернівецька міська рада не уповноважена приймати рішення щодо надання земельних ділянок у користування в порядку спадкування. При прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах наданих повноважень 
та відповідно до вимог чинного законодавства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що пунктом 10.2 договорів оренди землі, які укладені між ОСОБА_2 та Чернівецькою міською радою, визначено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, до спадкоємців. Вказані умови договорів оренди узгоджуються зі статтею 7 Закону України «Про оренду землі», яка визначає перехід права на оренду земельної ділянки, та статтею 93 ЗК України, у якій закріплено право оренди земельної ділянки.
З метою виконання вищевказаних умов позивач звернулася до відповідача з відповідною заявою, проте у її задоволенні було відмовлено, заяву вирішено не по суті заявлених клопотань, а з інших питань. Позивач не просила передати спірні земельні ділянки у власність, а просила передати їх в оренду.
Апеляційний суд дійшов помилкового висновку, що відповідач був позбавлений можливості задовольнити заяву позивача, оскільки до виключної компетенції міської ради належить вирішення питань регулювання земельних відносин. Підстави, з яких позивачу було відмовлено у наданні землі, суперечать закону.
Оскільки позивач продовжувала виконувати умови договору, сплачувала орендну плату, звернулась до відповідача із заявою про укладення договорів оренди з нею на тих самих умовах, які були у її батька, то Чернівецька міська рада безпідставно відмовила ОСОБА_1 в укладенні таких договорів та односторонньо припинила дію договорів. 
При цьому земельним законодавством передбачено, що право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину тощо. 
Крім того, відповідач не мав правових підстав визнавати такими, що втратили чинність, пункти 11 і 18 рішення сесії міської ради від 13 жовтня 2016 року про надання в оренду ОСОБА_2 земельних ділянок, оскільки вони вичерпали свою дію шляхом виконання - укладення договорів оренди землі.
Зарахування вказаних земельних ділянок до земель запасу суперечить частині другій статті 19 ЗК України, оскільки у запасі можуть перебувати земельні ділянки, які не надані у власність або користування громадян. 
Доводи інших учасників справи
Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту та вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
24 вересня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 30 квітня 2020 року справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало домоволодіння на АДРЕСА_1 .
Рішенням Виконавчого комітету Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 14 червня 1954 року № 675 закріплено за домоволодінням на АДРЕСА_1  та залишено у тимчасовому користуванні земельну ділянку площею 0,301 га.
ОСОБА_2 на праві власності належали домоволодіння та земельна ділянка площею 0,1 га на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 7310136300:15:002:0164.
За життя ОСОБА_2 склав заповіт від 28 липня 2011 року, яким заповів все своє майно ОСОБА_1 .
Суди також встановили, що рішенням Чернівецької міської ради 
від 13 жовтня 2016 року № 410 надано ОСОБА_2 земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,1 га (кадастровий номер 7310136300:15:002:0165) та земельну ділянку за вказаною адресою площею 0,0596 га (кадастровий номер 7310136300:15:002:0166) в оренду на 5 років.
Між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_2 17 листопада 2016 року укладено договір оренди землі № 10326, відповідно до умов якого останній отримав в оренду земельну ділянку площею 0,1 га на  
АДРЕСА_1 (кадастровий номер 7310136300:15:002:0165) для обслуговування існуючого житлового будинку строком на п`ять років 
до 17 листопада 2021 року включно. Між указаними особами 
17 листопада 2016 року підписано акт прийому-передачі зазначеної земельної ділянки, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Крім того, між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_2 17 листопада 2016 року укладено договір оренди землі № 10327, відповідно до умов якого останній отримав в оренду земельну ділянку площею 0,0596 га на 
 АДРЕСА_1 (кадастровий номер 7310136300:15:002:0166) для обслуговування існуючого житлового будинку строком на п`ять років до 17 листопада 2021 року включно. Між указаними особами 17 листопада 2016 року підписано акт прийому-передачі зазначеної земельної ділянки, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.
Пунктом 10.2 договорів оренди землі від 17 листопада 2016 року № 10326, 10327 визначено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, до спадкоємців, а у разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями, у разі, якщо це не суперечить вимогам чинного законодавства.
Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла його дочка - ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 належить житловий будинок з належними до нього будівлям та спорудами на АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 
0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою, кадастровий номер 7310136300:15:002:0164.
Суди встановили, що ОСОБА_1 звернулася із заявою до Чернівецької міської ради про передачу їй в оренду земельної ділянки площею 0,1 га (кадастровий номер 7310136300:15:002:0165) та земельної ділянки площею 0,0596 га (кадастровий номер 7310136300:15:002:0166) на АДРЕСА_1 на строк, який передбачено договорами оренди, укладеними з її батьком.
Рішенням Чернівецької міської ради від 04 вересня 2017 року відмовлено ОСОБА_1 у передачі земельних ділянок площею 0,1 га та 0,0596 га на АДРЕСА_1 безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків у м. Чернівцях. Припинено договори оренди від 17 листопада 2016 року № 10326 та № 10327. Вказані земельні ділянки зараховано до земель запасу міста.
Пунктами 55.2, 55.3 вказаного рішення Чернівецької міської ради 
від 04 вересня 2017 року визнано такими, що втратили чинність пункти 11, 18 рішення цієї ж міської ради від 13 жовтня 2016 року про надання ОСОБА_2 в оренду спірних земельних ділянок.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідні для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою 
хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша 
статті 638 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, 
а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності 
(стаття 3 Закону України «Про оренду землі»).
Частиною першою статті 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Предметом спору у цій справі є визнання незаконним і скасування рішення сесії Чернівецької міської ради від 04 вересня 2017 року № 849 в частині відмови у передачі позивачу земельних ділянок, які перебували в оренді її батька на строк дії попередньої оренди, та в частині скасування договорів оренди, укладених зі спадкодавцем позивача. Також ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача розглянути її заяву від 07 липня 2017 року про передачу в оренду земельних ділянок та прийти відповідне рішення.
Як встановлено вище, рішенням Чернівецької міської ради 
від 13 жовтня 2016 року № 410 надано ОСОБА_2 земельні ділянки на АДРЕСА_1 площею 0,1 га та 0,0596 га (кадастрові номери 7310136300:15:002:0165 та 7310136300:15:002:0165, відповідно) 
в оренду на 5 років.
Між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_2 17 листопада 2016 року укладено договори оренди землі № 10326, 10327, відповідно до умов якого останній отримав в оренду земельні ділянки площею 0,1 га та 0,0596 га (кадастрові номери 7310136300:15:002:0165 та 7310136300:15:002:0165, відповідно) на АДРЕСА_1 для обслуговування існуючого житлового будинку строком на п`ять років до 17 листопада 
2021 року включно.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, 
а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.
Відповідно до частини п`ятої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.
Пунктом 10.2 договорів оренди землі від 17 листопада 2016 року № 10326, 10327 визначено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями, у разі, якщо це не суперечить вимогам чинного законодавства.
Після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) спадщину прийняла його дочка - ОСОБА_1 .
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).
Суди встановили, що позивач звернулася до відповідача із заявою про передачу їй в оренду земельних ділянок площею 0,1 га та 0,0596 га (кадастрові номери 7310136300:15:002:0165 та 7310136300:15:002:0165, відповідно) на АДРЕСА_1 , які перебували в оренді її батька на строк попередньої оренди, проте за результатом розгляду цієї заяви Чернівецька міська рада прийняла рішення від 04 вересня 2017 року про відмову ОСОБА_1 у передачі цих земельних ділянок безоплатно 
у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Підставою для відмови зазначено, що у позивач не перебуває на обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків у м. Чернівцях.
Разом з тим, подана відповідачу заява не містить вимоги про передачу позивачу спірних земельних ділянок саме у власність.
Крім того, рішенням Чернівецької міської ради від 04 вересня 2017 року припинено договори оренди від 17 листопада 2016 року № 10326 та 
№ 10327, які були укладені з ОСОБА_2 на строк до 17 листопада 
2021 року, а також зараховано до земель запасу міста спірні земельні ділянки.
Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення 
від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2016 року відповідачем прийнято рішення про надання в оренду ОСОБА_2 земельних ділянок (кадастрові номери 7310136300:15:002:0165 і 7310136300:15:002:0166) строком на п`ять років. 
Згідно з пунктом 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Встановивши вказані обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що рішення Чернівецької міської ради від 13 жовтня 2016 року 
в частині надання в оренду ОСОБА_2 спірних земельних ділянок 
(пункти 11 та 18) є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання - укладення договорів оренди землі № 10326 і 10327, тому відповідач не мав правових підстав вищевказані пункти 11 та 18 визнавати такими, що втратили чинність, оскільки вони вичерпали свою дію, шляхом виконання. 
Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано спростовано доводи відповідача про відсутність у позивача підстав і переваг перед іншими громадянами, які перебувають на обліку для отримання земельних ділянок для їх отримання, оскільки земельні ділянки, які просила позивач передати їй в оренду, є сформовані, знаходились у користуванні її батька, спадкоємицею якого вона є, а перехід прав та обов`язків орендаря за спірними правочинами до ОСОБА_1 передбачено умовами цих договорів та нормами матеріального права.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених 
у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного 
в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства/концесії).
Разом з тим, умовами договорів оренди не передбачено їх припинення (розірвання) у разі смерті орендаря, а відповідачем не наведено об`єктивних та обґрунтованих підстав, які були підставою для припинення договорів оренди від 17 листопада 2016 року № 10326 та № 10327, а також зарахування спірних земельних ділянок до земель запасу міста.
Суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, дійшов обґрунтованого та правильного висновку про задоволення позову.
Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно 
і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 08 травня 2018 року скасувати та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 лютого 2018 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                 А. І. Грушицький 
А. А. Калараш 
І. В. Литвиненко
І. М. Фаловська