ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 174/1107/19 (2-а/174/1/2020)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,       
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2020 (суддя суду першої інстанції Борцова А. А.) прийняте у відкритому судовому засіданні в м. Вільногірську в адміністративній справі № 174/1107/19 (2-а/174/1/2020) за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Ступака Богдана Віталійовича, Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Департамент патрульної поліції,- 

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1846511 від 10.12.2019 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 10.12.2019 близько 13.00 год на належному йому автомобілі «VolkswagenPassat» н.з. НОМЕР_1 , він здійснював рух в потоці автотранспортних засобів по автошляху М 04 (Знам`янка-Луганськ-Ізварине), у населеному пункті Миколаївка Дніпропетровської області по вул. Магістральна був зупинений відповідачем з підстав перевищення швидкості. Позивач вважає, що ним був дотриманий швидкісний режим, пред`явлене відповідачем для огляду фотозображення на дисплеї лазерного вимірювача швидкості було нечітким і не дозволяло однозначно ідентифікувати автомобіль позивача. Вказане відповідач не врахував та за відсутності законних підстав протиправно притягнув його до адміністративної відповідальності. 
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2020 адміністративний позов задоволено: скасовано постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1846511 від 10.12.2019, винесену інспектором роти №1 батальйону №4 УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Ступаком Б.В. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Департамент патрульної поліції звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, оскільки не надав належної правової оцінки поясненням сторін і матеріалам справи та дійшов необґрунтованих висновків про необхідність застосування до спірних відносин норм ст. 33 КУпАП та їх невиконання відповідачем. Заявник апеляційної скарги зазначає, що скоєння позивачем адміністративного правопорушення підтверджується допустимим доказом - інформацією, яка була отримана за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam та покладена в основу оскаржуваної постанови. Враховуючи, що санкція ст. 122 КУпАП не передбачає позбавлення особи свободи, позивач реалізував право на оскарження постанови в судовому порядку, апелянт стверджує, що відповідачем не порушено право позивача на правничу допомогу. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 10.12.2019 відповідачем у відношенні позивача складено постанову ЕАК № 1846511 по справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн, за правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до зазначеної постанови, 10 грудня 2019 року о 12:43 годин ОСОБА_1 керуючі автомобілем «VolkswagenPassat» н.з. НОМЕР_1 , по вул. Магістральна 2, рухався зі швидкістю 79 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР. Вимірювання швидкості здійснено приладом TruCam LTI 20/20 TC0657. Розгляд справи відбувся за адресою: Дніпропетровська область, с. Миколаївка, вул. Магістральна, 2.
Не погодившись з вказаною постановою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у цій справі.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності здійснено відповідачем з порушенням вимог закону, відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваної постанови, оскільки відеозапис фіксації правопорушення, здійснений лазерним вимірювачем швидкості TruCam є недопустимим доказом у справі; при притягненні позивача до адміністративної відповідальності право на захист зазнало суттєвого обмеження, розгляд справи про адміністративне правопорушення мав несправедливий характер, а відповідач у спірних відносинах діяв упереджено та нерозсудливо.
Вирішуючи спір між сторонами суд апеляційної інстанції виходить з такого. 
Ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Відповідно до п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.01.2001 року № 1306 (далі - ПДР) у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідальність за порушення п. 12.4 ПДР України передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Приписами ч. 1 ст. 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Згідно зі ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Отже, належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення, може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. 
З викладеного вбачається, що передумовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є встановлення факту перевищення швидкості у населеному пункті.
На підтвердження своєї позиції, відповідачем подано відеозапис фіксації правопорушення, здійсненого лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 TC0657.
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства ст. 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Отже, судом апеляційної інстанції береться до уваги зазначення відповідачем безпосередньо в оскаржуваній постанові, що вимірювання швидкості здійснено приладом TruCam LTI 20/20 TC0657, тобто відповідачем виконаний наведений обов`язок.
Також, колегія суддів апеляційної інстанції враховує, що законність та правомірність використання відповідачем 10.12.2019 лазерного вимірювачу швидкості TruCam LTI 20/20 TC0657 у цій справі не є спірним та підтверджується змістом наданих копій свідоцтва про повірку приладу від 21.12.2018 № 22-01/13724, сертифікату від 29.08.2012 №UA-MI/1-2903-2012, експертного висновку лазерного вимірювача від 27.09.2018 №04/02/03-3008.
Сторонами підтверджується, що запис з лазерного вимірювачу швидкості TruCam LTI 20/20 TC0657 відповідачем демонструвався позивачу та був врахований відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто покладений в основу оскаржуваної постанови.
З огляду на викладене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відеозапис фіксації правопорушення, здійсненого лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 TC0657 є недопустимим доказом в розумінні ст. 74 КАС України.
Водночас, відеозапис з приладу TC0657 тривалістю 02 секунди містить зображення руху декількох транспортних засобів, з наведенням прицілу на перший автомобіль темного кольору, який рухався зі швидкістю 79 км на год, при цьому зображення відтворено неякісно, нечітко, символи державного номерного знаку, марку, колір транспортного засобу не видно.
Роздруківка цього запису взагалі жодного зображення транспортного засобу не містить, локацією зазначено м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 36, що не відповідає місцю скоєння правопорушення зазначеного відповідачем у постанові.
Крім того, в оскаржуваній постанові час скоєння правопорушення визначений 12:53 год, натомість на відеозаписі вимірювання швидкості здійснено о 13:05 год.
Отже ці докази, як самостійно так і в сукупності перешкоджають суду достовірно та беззаперечно встановити, що відповідачем була виміряна швидкість саме транспортного засобу під керуванням позивача, тому визнаються судом апеляційної інстанції неналежними.
При цьому, в оскаржуваній постанові не зазначені та  матеріали справи не містять інших доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що відповідачем не було надано до суду жодних доказів, в розумінні ст. ст. 73-76 КАС України, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано належних доказів перевищення позивачем встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та наділений повноваженнями згідно зі ст. 286 КАС України, скасувати постанову і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності при розгляді справи має право, зокрема користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. 
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що реалізація права щодо можливості скористатися правовою допомогою забезпечується зокрема й під час оскарження в судовому порядку безпосередньо рішення суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи, що позивач не зазначив і не навів обставини, не послався на докази, при цьому реалізував право на оскарження постанови в судовому порядку, відсутні підстави вважати, що відповідачем обмежено право позивача на захист. 
Разом з цим, на переконання суду апеляційної інстанції, фактичні обставини справи не свідчать про упередженість відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Отже, мотиви задоволення позовних вимог з яких виходив суд першої інстанції щодо недопустимості як доказу відеозапису з фіксації вимірювальною технікою, порушення відповідачем права позивача на захист та упередженість відповідача, не в повному обсязі відповідають обставинам справи. 
Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про необхідність зміни мотивувальної частини рішення.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення. 
Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2020 в адміністративній справі №174/1107/19 (2-а/174/1/2020) змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2020 в адміністративній справі №174/1107/19 (2-а/174/1/2020) залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай