ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.001269 пров. № А/857/1512/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Попка Я.С., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.001269 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни про  зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Качур Р.П.,
час ухвалення рішення – 28.11.2019 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 06.12.2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – ФГВФО) про зобов`язання відповідача включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у Публічному акціонерному товаристві “Фідобанк” за договором банківського рахунку від 18.05.2016 в межах гарантованої суми вкладу у розмірі 200000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є вкладником коштів в ПУАТ «Фідобанк», відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повинен був бути включеним до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію цього банку. Однак, позивача до переліку вкладників не включено, відшкодування коштів за банківським вкладом він не отримав. Вказане порушує права ОСОБА_2 В.М ОСОБА_3 , а тому він звернувся до суду із цим позовом.
03.07.2019 за вх. № 23094 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову. Відповідно до цієї зави позивач просить: визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка О.В. щодо невключения інформації стосовно ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Коваленка О.В. включити ОСОБА_1 до Переліку вкладників ПУАТ «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.001269 позовні вимоги задоволено частково.
Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що дії банку щодо анулювання операції відповідають вимогам чинного законодавства та не потребують розпорядження позивача.
Крім того, підставою для внесення особи до реєстру платників, що мають право на відшкодування коштів за рахунок ФГВФО є наявність на рахунку вкладника коштів. А тому, на момент запровадження тимчасової адміністрації та початку ліквідаційної процедури (20.05.2016) коштів на рахунку позивача не було, станом на 20.05.2016 були відсутні підстави для подання інформації стосовно позивача для включення його до переліку вкладників ПУАТ «Фідобанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.001269та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що питання наявності коштів на рахунку не є предметом розгляду цієї справи, як і таке є предметом розгляду кримінальної справи (а.с. 118-123). 
При цьому, відповідачем не наведено правових підстав для не внесення інформації про   ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Фідобанк», як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, відповідно до приписів Закону № 4452-VI. 
З огляду на наведенні норми права та встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що на позивача поширюються гарантії, передбачені Законом №4452-VI. 
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 18.05.2016 ОСОБА_1 уклав з ПАТ «Фідобанк» договір комплексного банківського обслуговування, а саме – відкрив поточний рахунок у валюті – гривня, про що свідчить заява про відкриття банківського (поточного) рахунку № 22725101 (а.с. 10) та заява про прийняття пропозиції ПУАТ «Фідобанк» укласти Договір комплексного банківського обслуговування (згода) від 18.05.2016 (а.с. 11).
18.05.2016 ОСОБА_1 внесено на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 200000 грн., що підтверджується квитанцією № 383663611 (а.с. 12).
Як вказує ОСОБА_1 у позові, у липні 2016 року він намагався зняти вищезазначені кошти з поточного рахунку, однак дізнався, що такі на його банківському рахунку відсутні. Позивачу було усно повідомлено, що він не є вкладником ПУАТ «Фідобанк», а відтак йому не може бути повернуто коштів, які були внесені ним на поточний банківський рахунок.
20.05.2016 відповідно до рішення Правління Національного банку України №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО 20.05.2016 прийнято рішення №783 про запровадження з 20.05.2016 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк». 
Відповідно до постанови Правління НБУ від 18.07.2016 №142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Фідобанк» та рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 19.07.2016    «Про початок ліквідації ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень ліквідатора банку, у ПАТ «Фідобанк» розпочата процедура ліквідації. 
Оскільки позивач вважає, що має бути включений ФГВФО до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, проте до такого переліку не включений, відшкодування не отримав, відтак він звернувся до суду з цим позовом про зобов`язання вчинити відповідні дії.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23.02.2012 №4452-VI (далі - Закон №4452-VI), метою якого є захист прав і законних інтересів вкладників банку та який визначає правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Пунктами 1.24, 1.30 статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-III (далі - Закон №2346-III) визначено, що переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачу йому у готівковій формі; платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.
Відповідно до наведених у статті 2 Закону №4452-VI термінів:
вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; 
вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката;
Частинами першою та другою статті 26 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.
Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до частини другої статті 27 Закону №4452-VI уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує, зокрема:
- перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню;
- перелік рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені статтею 38 цього Закону.
Пунктом 5 розділу ІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки:
1) перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення;
2) перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення.
Вказаним пунктом також передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку уповноважена особа Фонду може надавати зміни та доповнення до переліків.
Отже, у разі наявності підстав для включення даних про рахунок вкладника, який раніше не був включений до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом, уповноважена особа має подати до Фонду відповідне доповнення до переліку.
В свою чергу, підставою для внесення особи до реєстру платників, що мають право на відшкодування коштів за рахунок ФГВФО є наявність на рахунку вкладника таких коштів.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Фонд: 
1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 
2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 
3)має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними:
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;
9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. 
Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.
Таким чином, перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, здійснюється Фондом відносно правочинів (у тому числі договорів), укладених саме з банком як стороною відповідного правочину.
Згідно з квитанцією № 383663611 від 18.05.2016, скріпленою підписом уповноваженої особи банку та печаткою, підтверджено внесення готівки в касу на суму 200 000 грн.
Крім того, позивач укладав з ПАТ «Фідобанк» договір банківського (поточного) рахунку, а отже в розумінні закону є вкладником. Так само договір банківського (поточного) рахунку № НОМЕР_1 був укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» 18.05.2016, тобто до запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду.
Відповідно до пункту 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Національного Банку України від 01.06.2011 № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний (зобов`язана/зобов`язане) надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи). Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Матеріалами справи встановлено, що у позивача наявна квитанція № 383663611 від 18.05.2016 року про внесення позивачем на відкритий банківський рахунок ПАТ «ФІДОБАНК» грошових кошти у сумі 200 000 грн. 00 коп.
Постановою Правління НБУ № 8 від 20.05.2016 року ПАТ «ФІДОБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних.
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №783 від 20.05.2016 року розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 20.05.2016 року до 19.06.2016 року включно.
Також, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб продовжено строки тимчасової адміністрації до 19.07.2016 року та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «ФІДОБАНК» Коваленка О.В. з 20.06.2016 року по 19.07.2016 року.
Рішенням Національного банку України від 18.07.2016 р. № 142-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» та Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.07.2016 «Про початок ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку, у ПАТ «ФІДОБАНК» відкликано банківську ліцензію.
Процедура ліквідації вказаного банку триває і на даний час, що підтверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 липня 2018 року № 1836.
Щодо посилань апелянта на те, що операція по внесенню готівки в касу у сумі 200 000 грн. 18.05.2016 на рахунок № НОМЕР_2 була фіктивною операцією дроблення і тому була анульована, оскільки в ході перевірки касових операцій баком встановлено, що 18.05.2016 ОСОБА_4 мав намір зняти готівку з власного рахунку у сумі 500 000 грн. Оскільки залишок коштів на рахунку каси відділення був менший ніж заявлена сума до видачі, касовий співробітник провів по касі безготівкові операції із зарахування готівкових коштів на рахунок № НОМЕР_2 на суму 200   000 грн., а після цього провів безготівкову операцію з видачі готівкових коштів з рахунку ОСОБА_4 . Характер проведення операцій 18.05.2016 свідчить про те, що касиром було порушено вимоги нормативних документів, а саме: вказані операції були проведені без фактичного внесення/видачі готівки в касі відділення, про що банком подано заяву про вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи відсутній вирок у кримінальній справі, яким встановлено вищеописані факти.
З огляду на вказане, колегія суддів прийшла до переконання про відсутність підстав для обмеження гарантій позивача, Уповноважена особа зобов`язана була включити позивача до Переліку саме на суму внесеного ним вкладу в розмірі 200000 грн. Проте такого обов`язку Уповноваженою особою виконано не було.
Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПУАТ "Фідобанк" Білої Ірини Володимирівни залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року у справі № 1.380.2019.001269 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Я. С. Попко 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 11.03.2020 року