Єдиний унікальний номер 233/7568/19 
Номер провадження 22-ц/804/1497/20        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (суддя Наумик О.О.),

В С Т А Н О В И В:
    
  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Просила стягнути на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з лютого - серпень 2016 року в сумі 12230,60 грн., та за період з березня – липень 2017 року в сумі 18061,73 грн. 
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати задоволено частково. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати без утримання обов`язкових податків та зборів у розмірі 24305 грн. 09 коп., з яких за період з лютого 2016 року по серпень 2016 року – 3515 грн. 61 коп., за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року – 20789 грн. 48 коп. 
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. 
Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень.
Із вказаним рішенням не погодився представник відповідача ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального  права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів скарги вказує, що з 16 березня 2017 року у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено.
Посилається на те, що висновком торгово-промислової палати від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених статтями 115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони.
Зазначає, що у відповідача відсутня можливість надати докази, що відповідно до Наказу Державного комітету статистики №489 від 05 грудня 2008 року «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці», а саме N П-1 «Наказ про прийняття на роботу», N П-3 «Наказ про надання відпустки», N П-4 «Наказ про припинення трудового договору», N П-5 «Табель обліку використання робочого часу», N П-6 «Розрахунково-платіжна відомість працівника», що можуть вважатись належними та допустимими, оскільки вони залишились у непідконтрольному Українській владі м. Донецьку, тому підтвердити інформацію щодо виконання позивачем роботи не є можливим, і відповідно здійснити нарахування заробітної плати позивачу також неможливо.
Також в апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення виключно на підставі наданих позивачем доказам по справі. Надані позивачем розрахунки заробітної плати виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м. Донецьк, в захопленій невідомими особами адміністративної будівлі Донецької дирекції залізничних перевезень (м. Донецьк вул. Артема, 68).
Представник відповідача просив рішення Костянтинівського міськрайонног суду Донецької області від 13 лютого 2020 року скасувати, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.    
В даній справі спір виникає із трудових відносин та  ціна позову становить, 30292,33 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2102*100 = 210 200). а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження  без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Судом першої інстанції встановлено, що з 11.05.1999 ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах 17.07.2017 звільнена у зв`язку зі скороченням штату – п.1 ст.40 КЗпП.
Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с.10-17) і не спростовані відповідачем.
Згідно індивідуальних відомостей про ОСОБА_1 як застраховану особу згідно з Реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.55) фактичний заробіток позивачки за 2016 рік склав 27024,05 грн (у тому числі за період 02.-08.2016 – 3515,61 грн), за 01-03.2017 року – 11993,57 грн (у тому числі за період 03.-07.2017 – 2482,00 грн).
З наданих позивачем в якості доказів розрахункових листків (а.с.19-23) убачається, що за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу була нарахована заробітна плата:
за березень 2017 року всього нараховано 2482,00 грн., сума до виплати 1998,01 грн.,
за квітень 2017 року всього нараховано 2036,51 грн., сума до виплати 1639,38 грн.,
за травень 2017 року всього нараховано 2595,80 грн., сума до виплати 2089,62 грн.,
за червень 2017 року всього нараховано 811,19 грн., сума до виплати 653,01 грн., 
за липень 2017 року всього нараховано 14511,44 грн., сума до виплати 11681,71 грн.
Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року склав –22436,94 грн., до виплати – 18061,73 грн. 
Видатковим касовим ордером №1703 від 7 вересня 2017 року за першу половину березня 2017 року позивачці перераховано 1647,46 грн. (а.с.43).
Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Відповідно до ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. 
Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов  висновку, що позивач знаходилась з відповідачем в трудових відносинах до 17.07.2017 року, проте при звільненні не отримала всі належні їй платежі.
Апеляційний суд частково погоджується з даним висновком суду.
З матеріалів справи вбачається, що  з 11.05.1999 року ОСОБА_1   перебував з відповідачем у трудових відносинах.
З 05 листопада 2015 року перебувала у трудових відносинах з ДП «Донецька залізниця» «Ясинуватське будівельно – монтажне експлуатаційне управління» (а.с.14).
15 квітня 2016 року Ясинуватське будівельно – монтажне експлуатаційне управління» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське будівельно – монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу ДП «Донецька залізниця» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця (а.с.16).
На підтвердження заборгованості по заробітній платі за частину 2016 року ОСОБА_1 надано витяг з зведеною відомості № 94 на виплату заборгованості з заробітної плати по ДП «Донецька залізниця» за 2016 рік на суму 12 230,60 грн., яка завірена позивачем (а.с.33). 
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5, що містись інформацію про страховий стаж, заробітну плату та сплату страхових внесків страхувальника за січень - лютий 2016 року, з якого вбачається, код страхувальника 26222152 Ясинуватське будівельно – монтажне експлуатаційне управління «державного підприємства «Донецька залізниця», з вересня по грудень 2016 року, код страхувальника 40150216  Регіональна філія «Донецька залізниця» Акціонерне товариство «Українська залізниця» з  липня по грудень 2016 року (а.с.55).
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ДП «Донецька залізниця» знаходиться за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Артема, 68, та з 25 листопада 2014 року перебуває у стані припинення.
Отже, ДП «Донецька залізниця» є самостійним суб`єктом трудового права, як організація, що має статус юридичної особи, не припинено.
Згідно з положенням частини четвертої статті 91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Відповідно до частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Згідно з положеннями статті 107 ЦК України, якою закріплено порядок припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу та перетворення, після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу). Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом. Порушення положень частин другої та третьої цієї статті є підставою для відмови у внесенні до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи та державній реєстрації створюваних юридичних осіб - правонаступників.
При цьому, згідно зі статтею 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи вважається дата внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в порядку, передбаченому статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», тобто запису про припинення юридичної особи.
Отже, відповідно до цивільного законодавства при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов`язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути зазначено, а правонаступництво вважається здійсненим з моменту виключення юридичної особи попередника з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Оскільки немає завершення процесу припинення і відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців не внесено, то ДП «Донецька залізниця» залишається юридичною особою, яка продовжує самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов`язаннями, що виникли за його участі.
Отже, усі обов`язки, як роботодавець щодо виплати заробітної плати позивачу, має нести ДП «Донецька залізниця».
Зі Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України» від 02 вересня 2015 року № 735, вбачається, що ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1). Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту» (пункт 2).
Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» визначені правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі (далі - Товариство), управління і розпорядження його майном та спрямований на забезпечення економічної безпеки і захисту інтересів держави.
Згідно зі статтею 2 вказаного Закону утворення товариства здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до частини шостої статті 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» (далі - Постанова), прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити ПАТ «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі ДП «Донецька залізниця» згідно з додатком № 1.
За змістом пунктів 4 і 5 Постанови проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються) та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».
Між ДП «Донецька залізниця» та ПАТ «Українська залізниця» відсутній передавальний акт, який би підтверджував перехід від ДП «Донецька залізниця» всіх прав, активів, зобов`язань і боргів в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця».
Пунктами 4, 5 Постанови визначено, що майно (активи, власний капітал та зобов`язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (далі - майно), не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до цього пункту, а відображається в балансі (крім зобов`язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів від 12 листопада 2014 року № 604.
У пункті 1 частини другої 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12 листопада 2014 року № 604 «Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції» передбачено, що під час проведення інвентаризації та оцінки майна: необхідно сформувати окремі акти обліку активів, власного капіталу і зобов`язань державних підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, за даними фінансової звітності за видами активів, власного капіталу та зобов`язань у розрізі статей балансу на останню дату, на яку надавалася фінансова звітність; сформувати окремі акти обліку активів, які розміщені на тимчасово окупованій території і обліковуються на балансах підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на іншій території України.
Пунктом 2 частини другої вказаної Постанови передбачено, що після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя та завершення проведення антитерористичної операції провести інвентаризацію та оцінку майна і за результатами подати пропозиції щодо зміни статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця» згідно із законодавством.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Не встановивши, що ДП «Донецька залізниця» не бере участь в процедурі реорганізації та правонаступництва ПАТ «Українська залізниця», а також, що майно ДП «Донецька залізниця» не увійшло до статутного капіталу ПАТ «Українська залізниця», суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за лютий 2016 року, а тому в цій частині підлягає скасуванню.
В частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень-липень 2017 року рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно правового висновку, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня  2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Сторонами  визнано, що останньою виплатою ОСОБА_1 був аванс за першу половину березня 2017 року, що підтверджується видатковим ордером № 1703 віл 07 вересня 2017 року в розмірі 1647,46 грн. (а.с.43).  
Суд першої інстанції вірно прийняв до уваги надані позивачем табуляграми, оскільки вони не мають суперечностей та не викликають у суду сумнівів, щодо їх достовірності, і  дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Документів які б підтверджували відсутність заборгованості перед позивачем по заробітній платі, відповідачем не надано.
Доводи  апеляційної скарги про  те, що підставою для заробітної плати та інших виплат є первинні документи і у зв`язку з відсутністю первинних документів нарахування заробітної плати здійснити не можливо є безпідставними, оскільки діючим законодавством саме на роботодавця покладений обов`язок своєчасно провести всі розрахунки та вжити всі необхідні заходи для збереження первинної бухгалтерської документації підприємства.
До компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. 
Доводи про те, що надані позивачем документи не можуть бути належними доказами наявності заборгованості по заробітній платі, правильно судом не прийняті до уваги, оскільки надані позивачем документи мають підписи посадових осіб. Вважаючи надані позивачем документи неналежними доказами, відповідач не надав інших будь-яких доказів, які б спростовували їх належність.
Посилання на те, що нарахування заробітної плати було припинено у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця», викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей та відсутністю первинних документів для нарахування заробітної плати судом першої інстанції правильно не прийнято до уваги, оскільки зазначене не ґрунтується на вимогах діючого законодавства та встановлених обставинах.
За вказаних обставин доводи відповідача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови в задоволені позову, відповідачем не надано.
Інші наведені в апеляційній скарзі  доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційну скаргу треба задовольнити частково, а оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий 2016 року скасувати, в іншій частині залишити без змін.
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог,  то з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 460,73 грн.
Позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VII.
Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у сумі 1152,60 грн., а апеляційну скаргу задоволено частково, то відповідачу слід компенсувати судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 166,66 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2020 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за лютий-серпень 2016 року скасувати.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за лютий-серпень 2016 року відмовити.
В іншій частині рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (ЄРДПОУ 40075815) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 460 (чотириста шістдесят) гривень 73 копійки  в дохід держави.
Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» (ЄДРПОУ 40075815) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 166 (сто шістдесят шість) гривень 66 копійок, за подання апеляційної скарги.    
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та  оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 15 червня 2020 року.

Судді:         О. В. Халаджи                
          В.Б. Азевич

          І.В. Кішкіна