П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  296/2948/19 
Головуючий у 1-й інстанції:  Драч Ю.І. 
          Суддя-доповідач:  Капустинський М.М. 

14 квітня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Охрімчук І.Г. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на  рішення   Корольовського районного суду м. Житомира  від  13 січня 2020 року (рішення ухвалено у м.Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення -, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду із позовом, у якому просить скасувати постанову відповідача про адміністративне правопорушення від 10.03.2019 року серії ЕАВ №978455 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього - закрити. В обґрунтування позову зазначив, що відповідачем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а саме за те, що 10.03.2019 року о 12.27 год. під час руху за кермом транспортного засобу марки «Мазда 6», р.н. НОМЕР_1 на 375 км дороги М12 у населеному пункті Якушинці Вінницького району Вінницької області, позначеного дорожнім знаком 5,45, на 28 км/год перевищив дозволену швидкість, чим порушив п.12,4 Правил дорожнього руху. З постановою позивач не погоджується, а тому звернувся до суду про її скасування.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Вінницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав  апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким  позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає, що відсутні докази вчиненого позивачем адміністративного правопорушення. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи  апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
Судом встановлено, що 10.03.2019 року о 12.27 год. ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Мазда 6», р.н. НОМЕР_1 на 375 км дороги М12 у населеному пункті Якушинці Вінницького району Вінницької області, позначеного дорожнім знаком 5,45, рухався зі швидкістю 78 км/год, чим перевищив швидкість на 28 км/год., за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 255 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість судового рішення, яким у позові відмовлено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна,  винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга і третя статті 122).
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За змістом статті 31 вказаного Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Загальні вимоги до водіїв транспортних засобів визначені Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 "Про Правила дорожнього руху".
Відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягнуть за собою накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.
При накладенні стягнення за скоєне адміністративне правопорушення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі (ч.2 ст.33 КУпАП).
Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Між тим, на думку колегії суддів, жодним доказом наявність адміністративних правопорушень в діях позивача встановлена не була.
Дійсно, за змістом ч.5 ст.258 КУпАП, відповідач не був зобов`язаний складати протокол у справі про адміністративне правопорушення.
Разом з тим, він мав право це зробити. У випадку, коли особа заперечує факт вчинення правопорушення, саме протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.251 КУпАП міг бути доказом його вчинення.
Цей же протокол був би доказом роз`яснення позивачу прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
У цьому ж протоколі позивач мав би змогу надати свої пояснення і це було б належним чином зафіксовано.
У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої  статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення  Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.
Суд зазначав у наведеному рішенні, що КУпАП визначає систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.
Вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності (п.2.2 Рішення).
Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому у скороченому провадженні.
При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.
Тобто, позиція Суду полягає у тому, що навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.
За загальним правилом розгляд справи починається оголошенням про те, яка справа розглядається, з`ясовується хто прибув на розгляд справи, встановлюються анкетні дані особи, яка притягається до відповідальності, роз`яснюються її права, надається можливість подати докази, заявити клопотання.
Якщо особа заявляє обґрунтовані клопотання про ознайомлення зі справою, про допуск захисника, про приєднання доказів тощо, то ці клопотання мають бути розглянуті, а права особи, яка притягується до відповідальності, забезпечені.
Лише після цього особа, яка розглядає справу, має оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Це пов`язано з тим, що силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.
Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Негайний розгляд справи без складання адміністративного протоколу чи документування у інший спосіб того, що розгляд справи відбувся з дотриманням прав та гарантій особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також ставить під сумнів правомірність винесеної постанови, що є самостійною підставою для визнання її протиправною та скасування.
Отже, з наведеного вбачається, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
При цьому, Кодексом України про адміністративні правопорушення  встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Тобто, після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.
Суд вже зазначав, що працівник поліції не був зобов`язаний складати протокол про адміністративне правопорушення, однак він мав право це зробити.
Так само відповідач мав можливість зібрати інші докази вчинення правопорушення (відібрати пояснення у правопорушника, свідків, скласти рапорти або інші документи).
Усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом.
Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії.
Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, або ж рапорт, чи пояснення. До цього матеріального носія міг бути і доданий диск з відеозаписом.
Відповідно до  ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проте у матеріалах справи відсутні будь-які докази порушення позивачем правил дорожнього руху.
Недотримання прав позивача та не з`ясування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обставин його скоєння, недоведеність факту скоєння правопорушення, дають підстави для визнання спірної постанови протиправною та закриття провадження у справі.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У оскаржуваній постанові позивачу ставиться в вину перевищення дозволеної швидкості. 
Проте, факт вчинення правопорушення позивачем будь-якими доказами відповідачем не підтверджено. 
Таким чином, на час розгляду справи, відповідачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Колегія суддів звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У силу  п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право  скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі  ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови  про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити  повністю.
Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ №978455   від 10.03.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає. 

Постанова суду складена в повному обсязі  14 квітня 2020 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Охрімчук І.Г.