УХВАЛА
 
18 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 501/2102/18
провадження № 51-2196 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 4 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання положень п. 4 ч. 2 та частин 3, 5 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржниками вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. 
Суд касаційної інстанції (далі – Суд) є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Тому, скаржниця, заперечуючи законність судових рішень, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на її думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Проте потерпіла не врахувала наведених законодавчих положень. Усупереч їм у поданій скарзі не викладено обґрунтування в аспекті ст. 413 КПК неправильності застосування ст. 75 Кримінального кодексу України (далі – КК) та саме явної несправедливості обраного засудженому покарання через м`якість, як це встановлено ст. 414 КПК, зважаючи на приписи статей 50, 65 КК, з урахуванням також дискреційних повноважень суду.
Разом із цим попри те, що вирок переглядався в апеляційному порядку, подана касаційна скарга не містить обґрунтування незаконності оспорюваної ухвали, допущення апеляційним судом таких порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування вказаного рішення на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на статті 370, 404, 405, 412–414, 419 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Однак подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.
Водночас до скарги не додано завірених копій вироку й ухвали, що перешкоджає повною мірою реалізації положень статей 428, 430 КПК.
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 вказаного Кодексу, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 12 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 4 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                          ОСОБА_3