Дата документу 20.05.2020 Справа № 321/1205/19

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 321/1205/19                                  Головуючий у 1-й інстанції: Машкіна Н.В.
Провадження №22-ц/807/1613/20                                  Суддя-доповідач Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року                м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
  головуючого, судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря 	  Подліянової Г.С., Маловічко С.В., Кримської О.М., Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

       В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_4 , після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок, розташований в с. Роздол Михайлівського району Запорізької області та земельні ділянки. 
07 березня 2017 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом 07 брезня 2017 року Запорізького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 603451117, згідно якого, все своє майно заповідала позивачці. 
На теперішній час заповіт не змінювався та не скасовувався.
Після відкриття спадщини, позивачка користувалась спадковим майном та вважала, що якщо на її ім`я складений заповіт і вона є єдиним спадкоємцем, то спадщина належить їй автоматично і через шість місяців вона може отримати свідоцтво про право на спадкове майно. 
15 серпня 2019 року позивачка звернулась до нотаріуса про отримання свідоцтва на спадщину, але їй було повідомлено, що нею на 2 дні пропущенно строк для звернення з відповідною заявою.

Із урахуванням зазначеного, позивачка просила суд:

Визначити їй, ОСОБА_2 , додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що залишилась після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
07 жовтня 2019 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
05 листопада 2019 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про залучення її до участі у справі в якості співвідповідача. 
Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 листопада 2019 року залучено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до участі у справі в якості співвідповідачів.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до Роздольської сільської ради Михайлівського району, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом - задоволено. 
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк протягом трьох місяців, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті спадкодавця - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,  порушення судом норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 рокута винести нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд необґрунтовано визначив додатковий строк для прийняття спадщини ОСОБА_2 , так як нею його було пропущено з неповажних причин. Крім того, матеріали справи не містять обгрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у прийнятті заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини. Вважає, що позивачка не надала доказів, що підтвердили б неможливість прийняття нею спадщини вчасно.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишимти без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України від інших учасників справи до суду не надходило.

Роздольська сільська рада Михайлівського району Запорізької області надали заяву, в якій  просила проводити розгляд справи про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. (а.с. 167). 
Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_3 та Роздольської сільської ради Михайлівського району, Запорізької області, яка просить здійснити розглячд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шестимісячний строк подання ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позов до суду пред`явила 19 серпня 2019 року, тобто позивачкою пропущено незначний строк для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що нотаріус згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотарівальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за № 282\20595, при заведенні спадкової справ за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та щоб не пропустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Проте, з матеріалів спадкової справи № 11/1019 від 06 серпня 2019 року вбачається, що нотаріус не вчинила дії для повідомлення позивачки - спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, не здійснила виклик позивачки, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, тобто не вжив належних заходів для сприяння здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Суд також врахував принцип «Пропорційності», який тісно пов`язаний з верховенством права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «Пропорційності» між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивчки в аспекті статті 6 Конвенції по захист прав людини і оновоположних свобод. При цьому судом першої інстанції враховано правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року (справа № 681/203,17-ц.).

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 28 квітня 1959 року, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с.8).

Згідно свідоцтва про шлюб від 07 травня 1997 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а.с. 9).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 87 років, актовий запис №130. (а.с.6).

Згідно заповіту, складеного 07 березня 2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстрованого в реєстрі за №60345117, все належне майно ОСОБА_4 заповіла ОСОБА_2 . (а.с.7).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 18 жовтня 2011 року, виданих державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори Запорізької області Павлюк Л.В., спадкоємцем майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є його дружина ОСОБА_4 , а саме житлового будинку в АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 5,83 га, що розташована на території Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, є дружина ОСОБА_4 (а.с.10,12).

З копії спадкової справи № 11/2019, заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що 06 серпня 2019 року її син ОСОБА_1 подав заяву до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області Наливайко К.К. про прийняття спадщини. (а.с.98).
Згідно довідки, виданої виконкомом Роздольської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, останнім постійним місцем реєстрації ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , було за адресою: АДРЕСА_1 з 03 квітня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 . (а.с.102-зворот). 
Отже, спадкодавець, ОСОБА_4 , за життя зробила розпорядження щодо майна, належного їй на праві приватної власності, у вигляді заповіту, яким все своє майно заповідала позивачсці ОСОБА_2 . 
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України). 
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. 
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
      З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. 
У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.
Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19).
Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.
У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту.
Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Водночас, як вбачається зі спадкової справи № 11/2019 заведеної приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Наливайко К.К., після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , нотаріус дії для повідомлення позивачки ОСОБА_2 про відкриття спадщини не здійснила, не здійснювала її виклик як спадкоємицю за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчить не про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. 
Хоча в матеріалах спадкової справи міститься заповіт ОСОБА_4 від 07 березня 2017 року, яким вона все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом вона матиме право заповідала ОСОБА_10 . Зазначений заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі ( а.с. 96-106). 
Шестимісячний строк подання позивачкою заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплив ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позов до суду вона пред`явила 19 серпня 2019 року, тобто пропущений нею строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним.
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встаноленим законом. 
Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Суд першої інстанції врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснювала, що вона проживає у м. Запоріжжі, місцем відкриття спадщини є с. Роздол Михайлівського району Запорізької області, остання має ряд захворювань, тому за станом здоров`я вона не мала можливості у передбачеий законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.
Зазначені обставини підтверджуються довідками № 1108. № 366 міської лікарні № 9 Запорізької міської ради (.с. 51), що також свідчить про поважність причин пропуску строку позиачкою для прийняття спадщини. 
Оцінивши наявні у справі докази, встановивши, що ОСОБА_2 постійно не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , враховуючи, що відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус не повідомляла ОСОБА_2 про наявність заповіту на її користь, пропущений позивачкою строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивчки в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачка ОСОБА_2 з поважних причин пропустили строк для прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 .
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідачі Роздольська Сільська рада Михайлівського району Запорізької області та ОСОБА_3 не заперечують проти задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано достатньо доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки суд надав належну правову оцінку доводам сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки матеріали справи не містять обгрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у прийнятті заяви ОСОБА_2  про прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки з наданих  позивачкою пояснень вбачається, що вона 15 серпня 2019 року  зверталася до нотаріуса   для  оформлення спадщини після смерті  своєї матері, але нотаріус  їй повідомила, що нею на два дні пропущено строк для звернення з відповідною заявою та порекомендувала їй звернутися до суду із заявою про визначення додакткового строку для прийняття спадщини. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права, та не містять посилань на докази, які б спростували установлені судом обставини, що мають значення для вирішення спору. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Відповідно до п. в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишається судом апеляційної інстанції без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.
Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 07 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 травня 2020 року.
Головуючий суддя  	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Маловічко С.В.	Кримська О.М.