ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року	Львів	Справа № 500/2384/19 пров. № А/857/1289/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Макарика В.Я.,
з участю секретаря судового засідання -           Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):
від позивача -                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. про визнання дій та рішення щодо призначення пенсії протиправними, зобов`язання призначити пенсію за віком та провести її перерахунок (суддя суду І інстанції: Подлісна І.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 34 хв. 10.12.2019р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 16.12.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

17.10.2019р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії та рішення відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Тернопільській обл. щодо призначення їй пенсії за віком державного службовця, починаючи з 11.07.2014р.; зобов`язати пенсійний орган призначити їй пенсію з 11.07.2014р. за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язати відповідача перерахувати з 11.07.2014р. призначену їй пенсію державного службовця за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.4-5).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін (а.с.30).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2019р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФ України в Тернопільській обл. про призначення ОСОБА_1 з 11.07.2014р. пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»; зобов`язано пенсійний орган призначити та виплачувати позивачу з 11.07.2014р. пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано відповідача провести ОСОБА_1 з 11.07.2014р. перерахунок та виплатити призначену пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с.54-56).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України в Тернопільській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.58-59).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що на підставі поданих документів пенсійним органом було призначено ОСОБА_1 пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». 
Водночас, пенсії, що призначаються на підставі Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про державну службу», є різними видами пенсії, які призначаються за віком та мають різні порядок призначення і правове регулювання.
Представлені позивачем довідки є необхідними лише для призначення пенсії державному службовцю; у випадку призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач не мав права вимагати і враховувати такі довідки.
Водночас, починаючи з 2017 року, позивачу було достовірно відомо про те, що їй з 11.07.2014р. було призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу». Також на даний час позивача за її заявою переведено з 07.03.2019р. на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що свідчить про обізнаність позивача про вид призначеної пенсії.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.78-87).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, 02.07.2014р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.6).
До цієї заяви додані наступні довідки:
довідка про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», виданої апеляційним судом Тернопільської обл. (а.с.18-19);
довідка про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», виданої апеляційним судом Тернопільської обл. (а.с.20);
довідка № 197/14 вих від 26.06.2014р. про заробітну плату для обчислення пенсії за періоди 1994-2000 років, виданої апеляційним судом Тернопільської обл. (а.с.21).
Згідно протоколу № 4393 від 13.08.2014р. позивачу призначено пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», починаючи з 11.07.2014р. (а.с.16).
Відповідно до повідомлення № 16077/03 від 15.08.2014р. пенсійний орган інформував позивача про призначення спірної пенсії (а.с.17); докази скерування такого повідомлення знищені за минуванням строків зберігання журналів реєстрації вихідної кореспонденції за 2014 рік (а.с.50).
Представлені довідки були предметом перевірок пенсійного органу, що засвідчується актами перевірок № 1361 від 21.07.2014р. (а.с.22-23) та № 2636 від 29.12.2014р. (а.с.24-25).
25.05.2017р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою-запитом, в якому просила повідомити її про причини припинення виплати пенсії за віком (а.с.39).
Відповідно до відповіді Тернопільського об`єднаного управління ПФ України Тернопільської обл. № 190/Д-11 від 31.05.2017р. повідомлено позивача про призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про державну службу» і про припинення виплати такої пенсії з 01.04.2015р. (а.с.38).
Згідно заяви від 07.03.2019р. про перехід на інший вид пенсії позивача ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.26-27).
07.06.2019р. позивач звернулася до пенсійного органу із заявою, в якій просила скасувати призначення їй пенсії за віком державного службовця з 11.07.2014р., призначити з вказаної дати пенсію за віком на загальних підставах і провести перерахунок пенсії (а.с.8).
Згідно відповіді ГУ ПФ України в Тернопільській обл. № ВЕБ-19001-Ф-С-19-020097 від 12.06.2019р. призначення спірної пенсії позивача 11.07.2014р. проведено на підставі наданих документів (а.с.9).

          Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач помилково призначив позивачу пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу», оскільки ОСОБА_1 подала 02.07.2014р. до органів пенсійного фонду заяву, в якій просила призначити їй пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, суд не прийняв до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачу було відомо, який вид пенсії їй призначено, при цьому вона погодилась з таким.
В матеріалах пенсійної справи міститься повідомлення про те, що згідно із заявою ОСОБА_2 призначено з 11.07.2014р. пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», а на розписці - повідомленні є відмітка працівника пенсійного органу про те, що 28.08.2014р. трудову книжку і повідомлення отримано, однак відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що позивач дійсно отримала це повідомлення.
Крім того, позивачем подано заяву про призначення їй загальної пенсії за віком, додано до неї трудову книжку, паспорт, код, довідку про зарплату, копію диплому та копію свідоцтва про одруження, однак відповідачем помилково призначено їй пенсію за віком у відповідності до Закону України «Про державну службу».
Таким чином, відповідачем порушено право позивача на отримання пенсії у відповідності до поданої неї заяви за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Факт перебування позивача на державній службі не надає відповідачу право призначати їй пенсію за віком на свій розсуд, без врахування її заяви у відповідності до Закону України «Про державну службу».

Між тим, такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не у повній мірі відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

          Ключовим питанням для встановлення правильності призначення позивачу пенсії є встановлення наявності звернення позивача, в якому вона чітко та однозначно виявила намір отримувати певний вид пенсії за віком, представила необхідні документи.
Також важливим моментом є обізнаність позивача про призначену їй пенсію за віком.

          Пенсії, які призначалися на підставі Законів України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про державну службу», є різними видами пенсії, які мали відмінні порядок призначення і правове регулювання.
Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах,  віднесених до категорій посад державних службовців,  незалежно від місця  роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 70 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 70 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою КМ України № 865 від 31.05.2000р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що посадовий оклад, надбавка за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років під час призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», враховуються в розмірах, установлених на день призначення пенсії (п.3).
Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики (п.5).

          Постановою Правління ПФ України № 5-1 від 14.02.2011р. «Про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі № 2а-4753/09/2670» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затверджено форму довідки про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

          Отже, для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» необхідно було подавати до пенсійного органу довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавка за ранг або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про держави службу», та довідку про складові заробітної плати (за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». 

Відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де:
П - розмір пенсії, у гривнях;
Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;
Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Відповідно до ст.40 цього Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до ст.24 вказаного Закону страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч.2).

Згідно фактичних обставин справи позивач звернулася 02.07.2014р. до пенсійного органу із заявою встановленої форми, в якій просила призначити пенсію за віком.
Зміст цієї заяви не дає можливості достовірно встановити правову підставу для призначення пенсії, яку мала намір отримувати позивач.
Водночас, до цієї заяви позивачем представлені довідку про складові заробітної плати (за останні 24 календарних місяці роботи або будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»; довідку про складові заробітної плати (посадовий оклад, надбавки за ранг, або кваліфікаційні класи, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг, надбавка (винагорода) за вислугу років), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу»; довідку про заробітну плату для обчислення пенсії за періоди 1994-2000 років.
Перші дві довідки є необхідними лише для призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» та у випадку призначення пенсії за віком іншого виду не могли витребовуватися відповідачем.

Стосовно довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за періоди 1994-2000 років колегія суддів виходить з того, що згідно п.13 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про державну службу» та ін. та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Таким чином, визначення розміру пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» проводиться для розмежування джерел фінансування виплати пенсії з державного бюджету та коштів ПФ України.
У зв`язку з цим, при зверненні за призначенням пенсій відповідно до спеціальних законів (в тому числі Закону України «Про державну службу») особа повинна надати документи про заробітну плату для призначення пенсії за спеціальним законом, так і відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Аналогічні норми наведені в п.2.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р.

Таким чином, довідка про заробітну плату № 197/14 вих від 26.06.2014р. надавалась позивачем для визначення суми пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» при проведенні розмежування джерел фінансування.
Про вказаний факт позивача було повідомлено листом № ВЕБ-19001-Ф-С-19-020718 від 25.06.2019р. (а.с.43).
Таким чином, надана сукупність довідок, їх форма вказують про звернення позивача для отримання пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу».
При цьому, всі дії відповідача свідчать про призначення такої пенсії позивачу, оскільки будь-яких підстав для призначення пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не було.

Стосовно обставин, які мали місце після призначення спірної пенсії, колегія суддів враховує, що в подальшому 07.03.2019р. позивач подала заяву про перехід на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка була врахована відповідачем.
Також з 01.04.2015р. позивачу було припинено нарахування і виплату пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу», про що позивачу було відомо. Поновлення виплати такої пенсії відбулося з жовтня 2017 року.
На звернення позивача пенсійним органом були наведені причини невиплати пенсії, а із змісту скерованих позивачу відповідей остання достовірно знала про те, яку саме пенсію їй призначено.

          За таких умов пенсійним органом з урахуванням всіх обставин та наданих позивачем документів було призначено ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі Закону України «Про державну службу».

          Водночас, чинним законодавством визначено процедуру прийняття та розгляду поданих документів та заяви про призначення пенсії, який виключає можливість допущення помилки щодо виду пенсії, який просить призначити особа.
Зокрема, відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005р.:
п.4.2 - при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
п.4.7 - право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Про факт видачі такого повідомлення 28.08.2014р. свідчить відмітка працівника пенсійного органу на розписці-повідомлення (а.с.34).

          Також будь-яких доводів про те, що позивач не мала можливості отримати інформацію про призначену пенсію, вчинення будь-яких перешкод або об`єктивних факторів такої неможливості, останньою не наведено.

Між тим, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивачем пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом, при цьому позивачем не наведено причини пропуску зазначеного строку, які можуть вважатися поважними.
Зокрема, у позовні заяві ОСОБА_1 наголошено на тому, що вказаний строк нею не пропущено, оскільки про порушення свого права вона дізналася після отримання листа відповідача № ВЕБ-19001-Ф-С-19-018150 від 23.05.2019р. (а.с.5).
          У відзиві на позов ГУ ПФ України в Тернопільській обл. зазначало про пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом, відсутність поважних причин для його поновлення (а.с.13-14).

Ключовим моментом під час вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду є те, що за змістом ст.122 КАС України (в редакції, яка була чинна на момент звернення до суду), законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.
Водночас, строк звернення до суду починає свій відлік з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться в ч.2 ст.122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права в сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого ст.77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, повинен довести, що інформацію про порушення прав можна було отримати раніше.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні ст.ст.122, 123 КАС України визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

          Матеріалами справи стверджується, що із змісту листів Тернопільського об`єднаного управління ПФ України Тернопільської обл. № 190/Д-11 від 31.05.2017р. та № 191/Д-11 від 31.05.2017р. позивачу було достовірно відомо про призначення їй пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» (а.с.38, 40).
          Отже, саме з цього часу розпочався відлік строку звернення до суду із розглядуваним позовом.
          Звідси, поважних причин звернення до суду із розглядуваним позовом (17.10.2019р.) за спливом більше дворічного строку позивачем не наведено.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996р. за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20.09.2011р. за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.
Оцінюючи дійсні обставини справи, що перешкоджали здійсненню процесуального права на звернення до суду, а також обставини, на які позивач посилається як на поважні, суд першої інстанції повинен був надати оцінку та провести об`єктивний аналіз всіх наведених у позові доводів та обставин справи, що дозволило б дати відповідь на питання про те, чи позивач за встановлених обставин мав дійсну можливість своєчасно реалізувати своє право на звернення до суду.
Натомість, будь-яких доводів в частині визнання причин пропуску строку звернення до суду із розглядуваним позовом судом першої інстанції не наведено.

          З огляду на вказане, не применшуючи значення дотримання строків звернення до адміністративного суду, встановлених ст.122 КАС України, колегія суддів вважає, що порушення процесуальної норми повинно бути підставою для скасування судового рішення із залишенням позову без розгляду лише за умови, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню чи зміні навіть за відсутності вказаної підстави.
Вказаний підхід застосований Верховним Судом в складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.06.2018р. у справі № 464/2638/17, а його принципове значення дозволяє, на думку колегії суддів, застосувати такий під час вирішення розглядуваної справи.

Оскільки позивачем не наведено поважних причин, які б перешкоджали їй реалізувати своє право на звернення до суду із відповідним позовом своєчасно, тому колегія суддів вважає, що заявлений позов підлягає залишенню без розгляду.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про те, що судом першої інстанції помилково не досліджено питання своєчасності звернення позивача до суду із розглядуваним позовом, не застосовано наслідків пропуску такого строку без поважних причин.

          Відповідно до ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки позивачем пропущений строк звернення із розглядуваним позовом, поважних причин пропуску вказаного строку останнім не наведено, тому постановлене судом першої інстанції рішення відповідно до ч.1 ст.319 КАС України підлягає скасуванню, а заявлені позовні вимоги - залишенню без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, з вищевикладених мотивів.

Також в порядку ст.139 КАС України та Закону України «Про судовий збір» понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ГУ ПФ України в Тернопільській обл.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.3 ч.1 ст.315, ст.319, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10.12.2019р. в адміністративній справі № 500/2384/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській обл. про визнання дій та рішення щодо призначення пенсії протиправними, зобов`язання призначити пенсію за віком та провести її перерахунок, - залишити без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення до суду без поважних причин.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 27.05.2020р.