ОКРЕМА ДУМКА
суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Гулейкова І. Ю. та Ступак В. О. 
 
справа № 520/11358/15-ц
провадження № 61-1397св19
 
Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року касаційну скаргу       ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Одеської області                       від 17 грудня 2018 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виходила з того, що конструкція пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України дає підстави для висновку, що згідно з цим правилом скарга підлягає поверненню у тому випадку, якщо особа, яка підписала апеляційну скаргу, взагалі не має повноважень на вчинення такої процесуальної дії. Наведене правило не може бути поширено на такі правові ситуації, коли представник діє в межах наданих йому повноважень, проте під час вчинення такої процесуальної дії не надав копії відповідної довіреності, оскільки у наведеному правилі йдеться не про недоведеність наявності відповідних повноважень, а про представництво без доручення або з перевищенням наданих повноважень. ОСОБА_1 , видав ОСОБА_2 16 травня 2017 року довіреність на здійснення представництва в суді з повноваженнями на підписання та подання, зокрема, й апеляційних скарг. Зі скаргою на рішення суду першої інстанції представник, діючи у межах наданих йому повноважень з представництва інтересів позивача, у листопаді 2018 року звернувся з відповідною апеляційною скаргою. Вочевидь, подана апеляційна скарга мала недоліки за оформленням та суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості відкрити за нею апеляційне провадження, проте такі недоліки повинні були мати своїм наслідком залишення такого процесуального звернення без руху. Верховний Суд під час перегляду зазначеного судового рішення дійшов переконання, що описані у справі недоліки в оформленні поданої апеляційної скарги, допущені заявником, не можуть мати своїм наслідком повернення такої скарги за правилами пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. За таких обставин апеляційний суд не був позбавлений процесуальної можливості постановити ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху та надання строку для подання доказів щодо повноважень      ОСОБА_2 на представництво інтересів ОСОБА_1 з метою вирішення питання, чи мав ОСОБА_2 право підписувати апеляційну скаргу. Зважаючи на наведене, Верховний Суд встановив, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку, що подана ОСОБА_2 апеляційна скарга від імені ОСОБА_1 підписана особою, яка не має право її підписувати, оскільки до апеляційної скарги не додано документ, що посвідчує повноваження представника, який також відсутній у матеріалах справи. Суд не забезпечив гарантований Конституцією України апеляційний перегляд та порушив вимоги статті 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до обмеження права ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, висновок про відсутність у ОСОБА_2 повноважень на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції від імені ОСОБА_1 є припущенням, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Із наведеними висновками колегії суддів ми не погоджуємося, оскільки вважаємо, що касаційна скарга адвоката ОСОБА_2, подана в інтересах позивача ОСОБА_1 , є необґрунтованою, а оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції відповідала вимогам процесуального закону, у зв`язку із чим відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України викладаємо окрему думку.  
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси                          від 18 жовтня 2018 року повернуто.
Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 підписано адвокатом ОСОБА_2, проте до апеляційної скарги не додані документи на підтвердження повноважень ОСОБА_2 . Матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_2 , який підписав від імені           ОСОБА_1 апеляційну скаргу, представляє його інтереси (відсутній ордер на надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 в Апеляційному суді Одеської області).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Згідно з частиною четвертою статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.
Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК Україниапеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
У частині другій статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Обґрунтовуючи висновок про відсутність підстав для прийняття апеляційної  скарги ОСОБА_1 , підписаної адвокатом ОСОБА_2, відповідно необхідність повернення цієї апеляційної скарги, апеляційний суд виходив із того, що відсутні документи, які б підтверджували  повноваження адвоката ОСОБА_2 як представника на підписання апеляційної скарги. 
На нашу думку, такі висновки суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, з огляду на те, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо апеляційна скарга подана представником і ці документи раніше не подавалися.
Lex neminem cogit ad impossibilia - закон ні від кого не вимагає неможливого.
Такі вимоги процесуального закону є чіткими та однозначними, а отже не можуть бути не зрозумілі адвокату, який повинен забезпечити представництво та надання інших видів правової допомоги професійно.  
Таким чином, оскільки адвокат ОСОБА_2, подаючи апеляційну скаргу як представник ОСОБА_1 , у порушення вказаних вимог процесуального закону до апеляційної скарги не додав документів, що підтверджують його повноваження (ні довіреності, ні ордера), суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для повернення такої апеляційної скарги на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Вважаємо помилковим формування підходу, що суд апеляційної інстанції повинен залишати без руху апеляційні скарги, подані представниками без одночасного  долучення до них на виконання вимог пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України документів, що підтверджують повноваження представника, оскільки такий підхід не забезпечить єдності правозастосування, з огляду на те, що на практиці виникають ситуації, коли, наприклад, довіреність на представлення інтересів у суді може бути відкликана особою, яка видала цю довіреність, чи розірвана угода з адвокатом, під час, коли судовий процес ще не завершився.  
Крім того, висновки, сформовані колегією суддів Верховного Суду у цій справі, можуть бути поширені  на випадки, коли апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто, коли суд, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, у своєму розпорядженні немає матеріалів цивільної справи.
Узагальнюючи викладене, вважаємо, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної заявником ухвали, оскільки до апеляційної скарги не додано доказів на підтвердження повноважень представника на вчинення процесуальної дії - подання апеляційної скарги, а отже, апеляційний суд зробив правильний висновок про те, що така скарга не приймається до розгляду і повертається заявнику з підстав, передбачених пунктом 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України. 
На нашу думку, судом апеляційної інстанції при поверненні апеляційної скарги не застосовано надмірний формалізм, і такий недолік апеляційної скарги міг бути усунутий шляхом повторного подання апеляційної скарги з долученням документів на підтвердження повноважень представника, що значно зберегло  б процесуальний час учасників процесу та строк розгляду справи

Судді                                                                                      І . Ю. Гулейков  
 
                                                                                                                       О. В. Ступак