КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №760/4171/19                                                                              Головуючий у І інстанції - Оксюта Т.Г  
апеляційне провадження №22-ц/824/3205/2020                                 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
 10 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,
за участю секретаря  Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року у справі за позовом  Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,-   
                      
                                                                 встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 401685,83 грн. та судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.09.2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Український лізинговий фонд» було укладено Генеральний договір страхування наземного транспорту №108/13-Т/Ц2.
    24.02.2015 року було укладено страхове свідоцтво №81/15-Т/Ц2-703, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТОВ «Український лізинговий фонд» будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW», д.н. НОМЕР_1 , його окремих складових чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
     08.02.2016 року на вул. Басейна - Еспаладна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW», д.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Audi», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
       Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року.
       Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «BMW», д.н. НОМЕР_1 .
      Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW», д.н. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 446699,28 грн.
      Проте, відповідно до рахунку № 0000003488 від 22.06.2016 року, рахунку №8234 від 26.07.2016 року, рахунку №7720 від 21.05.2016 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW», д.н. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження ДТП склала 451685,83 грн.
       Відповідно до умов договору страхування, позивач відшкодував ТОВ «Український лізинговий фонд» витрати на ремонт автомобіля в сумі 451685,83 грн.
      Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Audi», д.н. НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім», ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.
     При цьому, 16.04.2018 року Господарським судом м. Києва ухвалено рішення про зобов`язання ПрАТ «СК «Київський страховий дім» перерахувати на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» по даному страховому випадку 50000,00 грн. - ліміт відповідальності.
     Отже, невідшкодована різниця становить 401685,83 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 .
       На підставі вищевикладеного позивач просив позов задовольнити.
   Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», понесені витрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 401685,83 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» судовий збір в сумі 6025,29 грн.
 Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
     Апеляційну скаргу мотивував тим, що згідно Генерального договору страхування, укладеного між ПрАТ «СК`Арсенал Страхування» та ТОВ «Український лізинговий фонд» передбачено, що страхування кожного окремого транспортного засобу здійснюється на підставі відповідного додатку № 2. У відповідному додатку № 1 Страхувальник зазначає всі транспортні засоби, що мають бути застраховані за цим договором, з дати оформлення такого додатку. Оскільки ПрАТ «СК`Арсенал Страхування» до договору страхування, не надано суду додатки № 1 та № 2, у зв`язку з цим неможливо встановити чи дійсно відносно автомобіля BMW д.н. НОМЕР_1 позивач взяв на себе зобов`язання за зазначеним вище договором страхування.  
      Крім того строк дії цього договору закінчився 10 вересня 2014 року и на страховий випадок, що настав 08.02.2016 року він не поширюється .
       А також суд не звернув уваги та не дослідив обставини справи про те, що позивачем було заявлено такі правові підстави для задоволення позову передбачені ст. 1191 ЦК України, які регулюють регрес, в той час як правова природа даних відносин свідчить про суброгацію в зв`язку з чим суд мав відмовити у задоволенні позову як безпідставному. 
            При цьому при суброгації перебіг строку позовної давності почав свій відлік з моменту, коли настав страховий випадок, а саме з 08.02.2016 року в зв`язку з чим позивачем пропущено трирічний строк звернення до суду, оскільки провадження у справі відкрито лише 25 березня 2019 року, тому суд мав відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку звернення до суду.
             Не дослідженими залишилися судом і підстави виплати страхового відшкодування.
            Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходяи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 10.09.2013 року між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ТОВ «Український лізинговий фонд» було укладено договір страхування наземного транспорту №108/13-Т/Ц2.
24.02.2015 року було укладено страхове свідоцтво №81/15-Т/Ц2-703, згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати ТОВ «Український лізинговий фонд» будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «BMW», д.н. НОМЕР_1 , його окремих складових чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
      08.02.2016 року на вул. Басейна - Еспаладна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «BMW», д.н. НОМЕР_1 та автомобіля «Audi», д.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
      Вказана ДТП сталася з вини водія ОСОБА_1 , що підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року.
      Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «BMW», д.н. НОМЕР_1 .
        Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW», д.н. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 446699,28 грн.
      Проте, відповідно до рахунку № 0000003488 від 22.06.2016 року, рахунку №8234 від 26.07.2016 року, рахунку №7720 від 21.05.2016 року вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW», д.н. НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження ДТП склала 451685,83 грн.
      Відповідно до умов договору страхування, позивач відшкодував ТОВ «Український лізинговий фонд» витрати на ремонт автомобіля в сумі 451685,83 грн.
Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Audi», д.н. НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ «Київський страховий дім», ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства.
     16.04.2018 року Господарським судом м. Києва ухвалено рішення про зобов`язання ПрАТ «СК «Київський страховий дім» перерахувати на рахунок ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» по даному страховому випадку 50000,00 грн. - ліміт відповідальності.
Розмір збитків які не відшкодовані становить 401685,83 грн.
Встановивши вказані обставини, суд дийшов висновку, що відповідно до  положень ст.ст. 993. 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі понесених витрат в сумі 401685,83 грн.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
      Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
       Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
      06.08.2018 року ПрАТ «СК`Арсенал Страхування» було надіслано претензію на адресу відповідача про відшкодування шкоди в розмірі 401685,83 грн, яку останній отримав 13.08.2018 року, але не відшкодував її в добровільному порядку.
      Оскільки відповідач не відшкодував шкоду в добровільному порядкувідповідно до  положень ст. ст. 993. 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» суд обгрунтовано позов задовольнив.
     Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.04.2018 року, що набрало законної сили у справі № 910/1701/18 за позовом ПрАТ «СК`Арсенал Страхування» до ПрАТ «СК «Київський страховий дім» про стягнення з відповідача коштів, встановлені обставини настання страхового випадку, розмір і правові підстави для страхової виплати.  
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином в частині вказаних вище обставин доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки вони звільнені від доказування.
Вказуючи на закінчення дії Генерального договору відповідач посилається на норми закону, що стосуються договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте генеральний договір є добровільним страхуванням самого автомобіля, а не відповідальності. Страхування пошкодженого транспортного засобу здійснювалось у період часу з 25.02.2015 року по 24.02.2016 року відповідно до страхового свідоцтва, що є невідємною частиною генерального договору, що свідчить про необгрунтованість таких доводів.
      Згідно позовної заяви вимоги в порядку регресу позивачем не пред`являлись. Таким чином і в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставні.
      Також згідно матеріалів справи позов поданий до Шевченківського районного суду м. Києва 07.11.2018 року (відбиток штемпеля на конверті). Ухвалою судді цього ж суду від 23 листопада 2018 року матеріали справи направлені до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю і провадження у справі відкрито ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25 березня 2019 року.
       Приймаючи до уваги те, що страховий випадок настав 08.02.2016 року, а позов поданий 25 березня 2018 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, то цей строк позивачем не пропущений. Направлення справи за підсудністю відповідно до ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності не перериває.
            Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
            Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
     Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

       Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
 
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

   Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

   Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 
Суддя-доповідач                                                 В.В. Гуль

Судді                                                                         Л.П. Сушко

                                                                                   О.І. Сліпченко