Номер провадження: 22-ц/813/1794/20 
Номер справи місцевого суду: 523/5124/17
Головуючий у першій інстанції Бабаков В. П.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 27

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2020 року                                                                м. Одеса 

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2019 року в цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

07 квітня 2017 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з позовною заявою у якій просив суд у зв`язку з тим, що станом на 28.02.2017 р. відповідач не виконує умови погашення кредиту, стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка складає 92079,03 грн., з них: 10260,61 грн. заборгованість за кредитом; 73957,51 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф(фіксована частина); 4360,91 грн. штраф(процентна складова) (т.1, а.с. 3-4).
27 серпня 2019 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Бабаков В.П.) позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. А саме суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» тіло кредиту за договором № б/н від 26.10.2009р. в сумі 10260,61 грн. А також стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1600,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог суд вирішив відмовити (т.1, а.с. 253-255).
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» 21 жовтня 2019 року засобами поштового зв`язку направив до суду апеляційну скаргу через Суворовський районний суд м. Одеси. Скаржник зазначає у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки, через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає, що суд не мав жодних підстав відмовляти у зазначених вище вимогах, оскільки сторонами було погоджено розмір відсотків за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків платежів, також місцевим судом не було прийнято до уваги підписану між сторонами довідку про умови з використання платіжної картки, таким чином, на думку апелянта, судом неналежно вивчено надані документи. Крім того скаржник вважає, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, тому просить скасувати оскаржуване рішення в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги в цій частині (т.2, а.с. 1-3).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційне провадження за скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2019 року було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості за кредитним договором.
Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Так попри встановлення факту підписання відповідачем заяви та Довідки про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову також і в частині стягнення процентів кредиту, посилаючись на відсутність у матеріалах справи жодних інших належних да допустимих доказів погодження між сторонами умов кредитування (відсотків, штрафів, пені).
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів погодження між сторонами умов кредитування, та звертає увагу на наступне. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
26.10.2009 р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 500,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. 
Як вбачається з зазначеної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписаної відповідачем, сторони погодили істотні умови договору, а саме -розмір процентів за користування кредитом (2,5% на місяць), відповідальність за порушення зобов`язань, нарахування пені, штрафу за порушення строку платежів та інше (т.1, а.с. 8-8 зворот). Зазначені обставини підтверджуються також і підписаною відповідачем Довідкою про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (т.1, а.с. 9). Таким чином, посилання суду першої інстанції на зразкову справу та відсутність підстав вважати, що суттєві умови були узгоджені сторонами в цій справі є помилковими. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову у повному обсязі через недоведеність погодження сторонами умов договору кредитування не відповідає діючому цивільному законодавству та матеріалам справи.
Проте, відносно вимог позивача щодо стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки, апеляційний суд звертає увагу на наступне. 
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України) та спеціальна позовна давність в один рік ( ст. 258 ЦК) застосовується, якщо сторони не уклали в письмовій формі договір про її збільшення (ст. 259 ЦК).
Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач звертав увагу суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності та на заборону стягнення прострочених платежів, фактично заявивши про необхідність застосування строків позовної давності (а.с. 78-81), проте на вказану обставину суд першої інстанції увагу не звернув.  
Як вбачається з матеріалів справи, картка отримана відповідачем за кредитним договором б/н від 26.10.2009 року має термін дії до останнього дня 10/15 року, тобто строк дії договору (кінцевий термін повернення кредитних коштів в повному обсязі) спливає 31.10.2015 року (т.1 а.с.144, 188). З огляду на те, що з даним позовом банк звернувся до суду 07.04.2017 року (т.1 а.с. 3), тому строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту ним не пропущено.
В той же час, як правильно встановлено місцевим судом, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому судом не встановлено наявності належних і допустимих доказів, які б вказували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору, отже сторони договору не домовились щодо збільшення строків позовної давності щодо вимог за ст. 625 ЦК України, а тому в даному випадку до цих вимог банку підлягає до застосування позовна давність і до стягнення на користь банку підлягають відсотках за користування кредитом лише за останні три роки перед зверненням до суду.
Згідно з частиною першою ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абзацу 2 частини першої ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Отже визначаючи суми вказаних нарахувань, які підлягають до стягнення за останні три роки перед зверненням до суду, необхідно виходити з того, що період за який з відповідача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом починається з 05.04.2014 року (за три року, що передували зверненню до суду) та закінчується 31.10.2015 року (останнім днем дії картки, виданої відповідачу), з розрахунком суми 30% річних (розмір погоджений сторонами, відповідно до заяви та Довідки про Умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду») за несвоєчасне повернення тіла кредиту в межах строків позовної давності, що становить 11 286,48 грн.
Банк у своїх позовних вимогах також ставив питання про стягнення нарахованих з відповідачів нарахованих пені та штрафів за порушення як кредитного договору, так і за порушення договору іпотеки.
За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.
Отже вимога позивача щодо стягнення пені є необґрунтованими, та не відповідають вимогам, встановленим п.2 ч.1 ст. 258 ЦК України.
Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після жовтня 2009 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Отже, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТ БАНК» - Крилової Олени Юріївни - задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 27 серпня 2019 року - скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»(код ЄДРПОУ 14360570, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д); місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат) заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.10.2009 року у 21 547,10 грн., яка складається з наступного: 10 260,61. - заборгованість за кредитом; 11 286,48 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за подачу позовної заяви, пропорційно задоволених вимог у розмірі 374 (триста сімдесят чотири) грн. 41 (сорок одна) коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК», (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, р/р НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат) судовий збір за подачу апеляційної скарги, пропорційно задоволених вимог у розмірі 561 (п`ятсот шістдесят одна) грн. 61 (шістдесят одна) коп.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

15.05.2020 року                                                                 м. Одеса