УХВАЛА

15 квітня 2020 року 
Київ
справа №813/2925/16
адміністративне провадження №К/9901/9078/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Губської О.А.,
суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення додаткової грошової винагороди,
УСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивачі звернулися до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просили:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати щомісячної грошової винагороди, нарахованої відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року №825 «Про внесення змін до Інструкції про розміри і порядок виплат військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та льотного складу» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 1% за період з 24 жовтня 2012 року по 31 березня 2013 року,
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю між фактично виплаченою та 100 відсотковою щомісячною додатковою грошовою винагородою, нарахованою відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року №825 «Про внесення змін до Інструкції про розміри і порядок виплат військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та льотного складу» за період з 24 жовтня 2012 року по 10 січня 2014 року в розмірі 65746,74 грн,
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 різницю між фактично виплаченою та 100 відсотковою щомісячною додатковою грошовою винагородою, нарахованою відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 05 грудня 2012 року №825 «Про внесення змін до Інструкції про розміри і порядок виплат військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та льотного складу» за період з 24 жовтня 2012 року по 10 січня 2014 року в розмірі 65746,74 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року, адміністративний позов задоволено. 

Задовольняючи вказаний позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що Військовою частиною НОМЕР_1 не надано суду доказів існування наказів командира військової частини про зменшення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період проходження ними військової служби у цій військовій частині розміру винагороди, відповідно до пункту 10 Інструкції. Відтак, виплата відповідачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1% винагороди на виконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 10 січня 2014 року у справі №813/8158/13-а свідчить про протиправність таких дій та наявність підстав для задоволення позову.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Виходячи з вказаних правил процесуального закону та змісту касаційної скарги, судових рішень, не погоджуючись з якими скаржник звернувся до суду з цією скаргою, колегія суддів доходить висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують приписи статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.

Таким чином, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов?язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п?ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Предметом спору в цій справі є дії відповідача щодо невиплати позивачам в повному розмірі належного їм грошового забезпечення, а саме: щомісячної додаткової грошової винагороди.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої й апеляційної інстанцій обставинами справи не дають Суду підстав для висновку про наявність у даному випадку обставин, наведених у підпунктах «а» - «в» пункту 2 частини п?ятої статті 328 КАС України. 
При цьому Судом не встановлено винятків щодо посад позивачів у цій справі, відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України, у системному зв?язку з положеннями статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Отже, відповідачем подано скаргу на судові рішення в справі незначної складності, які в силу вимог, закріплених пунктом 2 частини п?ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд доходить висновку про те, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
При цьому Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, за змістом яких останній рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації, скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей. 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України.
Наведене також узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 3, 12, 328, 333 КАС України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення додаткової грошової винагороди.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О.А. Губська

Судді                                                                                                    М.В. Білак

                                                             О.В. Калашнікова