Справа № 445/370/19                                Головуючий у 1 інстанції: Пилип"як П.В. 
Провадження № 22-ц/811/3174/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                15 травня 2020 року                                         м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Електроконтакт Україна», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

                            в с т а н о в и л а: 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Європейський страховий альянс», як із страховика забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , водій якого 30.01.2018 року, близько 19 год. 00 хв., на автодорозі Львів - Тернопіль в с.Ясенівці Золочівського району Львівської області здійснив на нього, як пішохода, наїзд, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, перелому гомілки та ребер, 85840 грн. 09 коп. на відшкодування шкоди, завданої його здоров`ю, з яких: 14738 грн. 49 коп. - відшкодування витрат на лікування; 67014 грн. - відшкодування за стійку втрату працездатності, як інваліду 2-ої групи; 4087 грн. 60 коп. - відшкодування моральної шкоди, що становить 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а також три проценти річних за період з 11.09.2018 року по 27.02.2019 року у розмірі 1192 грн., інфляційні втрати за вказаний період у розмірі 5994 грн. 26 коп. та пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (167 днів) на суму 13800 грн. 26 коп., оскільки 11.09.2018 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, а всього: 106826 грн. 61 коп., та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 7200 грн.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» на користь ОСОБА_1 страхову виплату за страховим випадком, який мав місце 30.01.2018 року, в розмірі 51752 грн. 49 коп., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 7554 грн. 37 коп., три проценти річних від простроченої суми страхового відшкодування в розмірі 630 грн., інфляційні втрати в розмірі 2853 грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2325 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ПрАТ «Європейський страховий альянс» в дохід держави судовий збір в розмірі 628 грн. 10 коп.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його змінити з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру завданої йому шкоди, оскільки всі суми, пред`явлені ним до стягнення із страховика, визначені у мінімальному розмірі.
Зазначає, що на лікування він витратив понад 50000 грн., а просить стягнути з відповідача лише документально підтверджені витрати на суму 14738 грн. 49 коп.
Апелянт вважає помилковим висновок суду щодо врахування факту отримання ним від водія ОСОБА_2 30000 грн. та зменшення на цю суму належного йому до виплати страхового відшкодування, оскільки судом не встановлено, чи повністю покрила ця сума понесені ним витрати на діагностику, лікування та реабілітацію від отриманого ушкодження здоров`я.
Також вважає, що суд безпідставно зменшив розмір страхового відшкодування по стійкій втраті працездатності, оскільки така шкода жодним чином ніким не відшкодовувалась.
Апелянт звертає увагу, що навіть при грубій необережності потерпілого не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди.
Наголошує, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено жодних підстав для зменшення страхового відшкодування.
При вирішенні питання відшкодування витрат на правничу допомогу просить врахувати, що ним було оплачено адвокату 7200 грн., що становить менше семи процентів від ціни позову, а тому такий розмір є повністю співмірним з ціною позову та витраченим часом адвоката на виконання обумовлених робіт по наданню правничої допомоги. 
ПрАТ «Європейський страховий альянс» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що по даному страховому випадку присудження страхового відшкодування здійснюється на підставі рішення суду, а тому при визначенні його розміру суд дійшов правильного висновку про врахування грубої необережності позивача - перебування його в стані алкогольного сп`яніння та порушення правил дорожнього руху, що призвело до заподіяння йому шкоди внаслідок ДТП.
Звертає увагу, що ця обставина підтверджена постановою про закриття кримінального провадження відносно водія ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, яка набрала законної сили, а тому повинна враховуватись при вирішенні даного спору.
Вважає, що суд правильно вирішив спір та визначив розмір судових витрат, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Згідно з розпорядженнями голови Львівського апеляційного суду від 18 та 31 березня, 23 квітня та 08 травня 2020 року, на підставі рішення зборів суддів Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, вирішено тимчасово, з 19 березня до 22 травня 2020 року, не розглядати справи у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинити їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. 
Однак, зазначені обмеження не стосуються, зокрема, цивільних справ, які призначені до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, а також у разі подання заяв учасниками про розгляд справи у їх відсутність. 
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.05.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 15.05.2020 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.01.2018 року, близько 19 год. 00 хв., на автодорозі Львів - Тернопіль в с.Ясенівці Золочівського району Львівської області водій транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ,  ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку важкого ступеня, перелому склепіння черепа, закритих переломів кісток правої гомілки, тупої травми грудної клітки, правобічного пневмотораксу, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №32 кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження.
Після ДТП ОСОБА_1 був госпіталізований у Золочівську ЦРЛ, де проходив лікування.
Згідно акту МСЕК №1040/2 від 01.06.2018 року позивачу ОСОБА_1 первинно встановлено 2 групу інвалідності на строк до 01.06.2019 року (а.с.84).
Постановою СУ Золочівського ВП ГУНП у Львівській області від 22.03.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12018140210000066 по факту вказаної ДТП, було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.69-70).
В постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що у відповідності до висновку судової автотехнічної експертизи №1/334 від 05.03.2018 року, наїзд на пішохода ОСОБА_1 відбувся на проїжджій частині дороги смуги, яка призначена для руху, і в даній дорожній ситуації, водій автомобіля марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись із допустимою швидкістю 50 км/год, не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху. 
У цій постанові також зазначено, що згідно висновку експерта №516/2018-т в ОСОБА_1 виявлено етиловий спирт в кількості 1,36% проміле.
Постановою Золочівського ВП ГУНП у Львівській області від 20.03.2018 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у виді попередження за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, а саме: за те, що на автодорозі Львів - Тернопіль в с.Ясенівці Золочівського району Львівської області він переходив проїжджу частину дороги поза пішохідним переходом та створив аварійну ситуацію транспортному засобу марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія  ОСОБА_2 (а.с.157).
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/5748887 (а.с.59), цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Volkswagen Caddy», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 ,  на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс» з лімітом відповідальності страховика за шкоду, завдану життю і здоров`ю - 200000 грн.
Заяву позивача від 03.07.2018 року про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідач отримав 18.07.2018 року (а.с.4-5), однак, рішенням від 11.09.2018 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на відсутність в діях водія ОСОБА_2 протиправних дій та відсутністю підстав для кваліфікації даного випадку ДТП, як страхового випадку (а.с.8). 
За загальним правилом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, яке міститься у ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК). 
Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, чинній на момент вчинення ДТП (далі - Закон), визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим Законом та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Пунктом 22.1 статті 22 цього Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 12 Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, однак, при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, франшиза не застосовується.
Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Пунктом 24.1 статті 24 Закону визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбання лікарських засобів.
За вимогами цього пункту, зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
У пункті 24.2 статті 24 Закону передбачено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Згідно з пунктом 24.3 статті 24 Закону, якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.
На підтвердження понесених витрат на лікування в сумі 14738 грн. 49 коп. позивач надав видаткову накладну від 06.03.2018 року про вартість набору для остеосинтезу гомілки - 9800 грн. та платіжний документ від 06.03.2018 року про його оплату (а.с.85), а також фіскальні чеки на загальну суму 4938 грн. 49 коп. (а.с.86-88).
Однак, заявою від 17.06.2018 року потерпілий ОСОБА_1 підтвердив той факт, що отримав від водія  ОСОБА_2 30000 грн. на відшкодування витрат на лікування (а.с.71).
Доказів, які б підтверджували понесення позивачем витрат на лікування понад 30000 грн., немає.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених до страховика забезпеченого транспортного засобу позовних вимог про відшкодування витрат на лікування в сумі 14738 грн. 49 коп., оскільки такі витрати були відшкодовані позивачу безпосередньо за рахунок особи, відповідальної за завдану йому шкоду.
Статтею 26 Закону закріплено право потерпілого на отримання від страховика забезпеченого транспортного засобу відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.
Так, зокрема, у пункті 26.1 статті 26 Закону зазначено, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України.
Однак, у пункті 26.3 статті 26 Закону закріплено право потерпілого на отримання від страховика забезпеченого транспортного засобу відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, у мінімальному розмірі, визначеному пунктом 26.2 цієї статті, який у разі встановлення 2 групи інвалідності становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.
Отже, відповідно до пункту 26.3 статті 26 Закону, норма якого є імперативною, страховик забезпеченого транспортного засобу зобов`язаний виплатити потерпілому відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, в мінімальному розмірі.
Статтею 26-1 Закону закріплено також обов`язок страховика відшкодувати потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач пред`явив вимоги до страховика забезпеченого транспортного засобу про стягнення страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок названої вище дорожньо-транспортної пригоди, а саме: відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності, в розмірі 67014 грн. (3723 грн. * 18) та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 відсотків від суми страхової виплати, на яку він має право по даному страховому випадку, тобто у розмірах, які відповідають законодавчо встановленим мінімальним розмірам таких видів відшкодувань, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зменшення страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності позивачем, та безпідставно відмовив у задоволенні його вимоги про відшкодування моральної шкоди, неправильно застосувавши в цій частині норму ч.2 ст.1193 ЦК України, оскільки наведені вище норми Закону про зобов`язання страховика здійснити виплату вказаних видів відшкодувань потерпілому за шкоду, заподіяну його здоров`ю, у мінімальних розмірах є імперативними і Законом не передбачено право страховика зменшувати розмір цих відшкодувань, відтак, це гарантований для потерпілого розмір відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу, який він має право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу, незалежно від вини потерпілого в ДТП, якщо не встановлено, що шкода завдана внаслідок його умислу або непереборної сили, чого немає в даній справі.
Таким чином, з урахуванням наведених вище мотивів, загальний розмір страхового відшкодування, яке позивач має право отримати від відповідача по даному страховому випадку, становить 70364 грн. 70 коп., з яких: 67014 грн. (3723 грн. * 18) - на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку із встановленням йому другої групи інвалідності, та 3350 грн. 70 коп. - на відшкодування моральної шкоди, що полягала у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, і становить 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, і, в загальному, не перевищує ліміту відповідальності страховика. 
Таким чином, суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про наявність правових підстав для виплати відповідачем позивачу страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок названої ДТП, в повній мірі не врахував наведені вище норми закону та обставини справи, а тому неправильно визначив розмір страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині визначення розміру страхового відшкодування, збільшивши присуджену позивачеві суму цього відшкодування з 51752 грн. 49 коп. до 70364 грн. 70 коп., відтак, апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (а у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. 
Пунктом 36.2. статті 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Пунктом 36.5 статті 36 Закону визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Отже, з урахуванням наведених вище норм Закону, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про право позивача на отримання пені, яку необхідно обраховувати після спливу 90 днів з дня отримання страховиком заяви про страхове відшкодування, тобто з 18.10.2018 року, оскільки сам позивач зазначає у своїй позовній заяві і це підтверджено документально, що заяву про страхове відшкодування від 03.07.2018 року страховик ПрАТ «Європейський страховий альянс» отримав 18.07.2018 року (а.с.4-5), а тому кількість днів прострочення за період з 18.10.2018 року по 27.02.2019 року становить 132 дні.
Розмір пені, присудженої позивачу за прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування за вказаний період, повинен становити 9160 грн. 91 коп., виходячи із розміру заборгованості за страховим відшкодуванням - 70364 грн. 70 коп. (70364,70/100*36/365*132), а тому рішення в цій частині також необхідно змінити, збільшивши визначений судом розмір пені з 7554 грн. 37 коп. до 9160 грн. 91 коп. 
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на   вимогу кредитора   зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у зв`язку із встановленням судом факту прострочення відповідачем виплати страхового відшкодування, правильним є й висновок суду про право позивача на отримання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.
При цьому, як уже зазначалось вище, у зв`язку із неправильним визначенням судом першої інстанції розміру заборгованості по вказаному виду страхового відшкодування та періоду прострочення, розмір присуджених позивачу інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягає зміні, а саме: інфляційних втрат - з 2853 грн. 20 коп. на 2251 грн. 67 коп. ((70364,70*1,032) - 70364,70), а трьох процентів річних - з 630 грн. на 763 грн. 41 коп. (70364,70*3*132/365/100), а тому рішення в цій частині також необхідно змінити.
Що ж стосується доводів апелянта в частині визначення розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.
Статтею 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК).
З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив: ордер адвоката (а.с.13), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.14), договір про надання правової допомоги від 18.06.2018 року (а.с.15-16), відповідно до якого вартість однієї роботи адвоката по наданню правничих послуг у даній справі становить 900 грн., детальний опис наданих послуг на загальну суму 7200 грн. (а.с.17), в якому, зокрема, зазначено: найменування послуги, кількість витраченого часу адвоката на виконання певної роботи та її вартість, а також квитанцію про оплату позивачем правничих послуг суму 7200 грн. (а.с.19) та акт виконаних робіт (а.с.18).
Проаналізувавши вартість наданих адвокатом послуг правничої допомоги за виконання робіт, які вказані в описі, колегія суддів вважає необгрунтованим включення окремими пунктами (№№1 і 2) виконання адвокатом роботи по опрацюванню законодавства, яке регулює спірні правовідносини, формування правової позиції по справі та аналіз судової практики, оскільки такі роботи адвокат виконує при підготовці та написанні позовної заяви, на яку ним, згідно опису, витрачено 5 годин робочого часу і яку оцінено в 4000 грн., а тому обгрунтованою є вимога позивача про відшкодування йому витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість витрат на правничу допомогу, які позивач поніс на стадії розгляду справи у суді першої інстанції, в розмірі 4000 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягуваних у користь позивача відшкодувань та, відповідно, частковим задоволенням позовних вимог позивача за наслідками розгляду справи апеляційним судом (77%), судові витрати по даній справі підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, а саме: витрати на правничу допомогу у розмірі 3080 грн. - у користь позивача, а судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 822 грн. 57 коп., від сплати якого позивач звільнений, - в дохід держави.
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судових витрат також підлягає зміні.
В іншій частині доводи апелянта є безпідставними і не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та у зв`язку із звільненням позивача від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, судовий збір у розмірі 1233 грн. 86 коп., який визначено пропорційно до задоволених позовних вимог за наслідками розгляду справи апеляційним судом, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. 
Окрім того, до апеляційної скарги позивач долучив розрахунок понесених витрат на правничу допомогу, пов`язаних з підготовкою та поданням апеляційної скарги, на загальну суму 8100 грн. та квитанцію про їх оплату (а.с.185-187), які просить відшкодувати за рахунок відповідача, однак, на переконання колегії суддів, розмір цих витрат є необґрунтовано завищеним, оскільки на підготовку та написання апеляційної скарги з уже сформованою правовою позицією у справі та при попередньому вивченні адвокатом усіх обставин та матеріалів справи, достатньо двох годин роботи, вартістю 1800 грн., а тому відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням принципу пропорційності, позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного розгляду справи, в розмірі 1386 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2019 року змінити: 
в частині визначення розміру страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» у користь  ОСОБА_1 , збільшивши його до 70364 гривень 70 копійок;
в частині визначення розміру пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» у користь  ОСОБА_1  за прострочення виплати страхового відшкодування, збільшивши розмір пені - до 9160 гривень 91 копійки, а трьох процентів річних - до 763 гривень 41 копійки, та зменшивши розмір інфляційних втрат - до 2251 гривні 67 копійок. 
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2019  року змінити в частині визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» у користь  ОСОБА_1 , збільшивши його до 3080 гривень.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 13 серпня 2019  року змінити в частині визначення розміру судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» у дохід держави, збільшивши його до 822 гривень 57 копійок.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (м.Київ, вул.Ямська, 28А, ЄДРПОУ 19411125) у користь  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного розгляду справи, в розмірі 1386 гривень.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» (м.Київ, вул.Ямська, 28А, ЄДРПОУ 19411125) у дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1233 гривень 86 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 15 травня 2020 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М. 

Судді:                                                                         Копняк С.М.         

                                                                               Ніткевич А.В.