У Х В А Л А  
12 березня 2020 року
м. Київ
справа № 322/790/16
провадження № 61-3387ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення 17 318,24 грн заборгованості за кредитним договором. 
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_3 підписала Заяву № б/н від 27 квітня 2007 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 8 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 12 травня 2016 року у розмірі 17 318,24 грн, яка складається з: 7 901,58 грн - заборгованість за кредитом; 2 477,81 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 912,59 грн - пеня; 850,00 грн - штраф, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн (фіксована частина) та 800,87 грн (процентна складова). 
Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року у задоволенні позову АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено за недоведеністю. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні тіла кредиту та ухвалено в цій частині нове рішення.
Позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 7 901,58 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат
Обгрунтовуючи своє рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення тіла кредиту, що узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, провадження №14-131цс19.
У лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ (далі - Закон № 460-ІХ). 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»              Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Враховуючи те, що касаційна скарга подана 19 лютого 2020 року, вона підлягає розгляду відповідно до положень ЦПК України в редакції Закону № 460-ІХ. 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. 
Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з відповідача на користь позивача 17 318,24 грн коштів. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Верховний Суд врахував, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій постановлено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.
У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обгрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані АТ КБ «Приватбанк» рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                              А. С. Олійник
 
 С. О. Погрібний
 
 В. В. Яремко