ПОСТАНОВА
Іменем України

27 травня 2020 року 
Київ
справа №2а-16573/12/2670
провадження №К/9901/746/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Шевцової Н. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці, Голови ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказу про звільнення, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року, ухвалене у складі колегії суддів: Аблова Є. В. (головуючий), Мазур А. С., Літвінової А. В., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2018 року, прийняту у складі колегії суддів: Земляної Г. В. (головуючий), Ісаєнко Ю. А., Лічевецького І. О.
І. Суть спору
1. У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі - МВС України), Управління Міністерства внутрішніх справ України на Південно-Західній залізниці (надалі - УМВС на ПЗЗ), Голови ліквідаційної комісії Управління МВС України на Південно-Західній залізниці, в якому, з урахуванням змін і доповнень, просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ УМВС на ПЗЗ від 08 грудня 2011 року № 330 о/с про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника міліції ОСОБА_1 ;
1.2. визнати протиправним та скасувати наказ МВС України за від 27 грудня 2011 року 1324 о/с та наказ УМВС на ПЗЗ від 30 грудня 2011 року № 349 о/с про звільнення зі служби в органах внутрішніх запас;
1.3. зобов`язати УМВС на ПЗЗ провести нарахування та виплату грошового забезпечення під час перебування ОСОБА_1 на службі в УМВС на ПЗЗ (з 31 січня 2009 року по 30 грудня 2011 року), у тому числі компенсацій за невикористані відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення при наданні основної відпустки, одноразової допомоги при звільненні з ОВС;
1.4. стягнути з УМВС на ПЗЗ грошове забезпечення з урахуванням індексації, під час вимушеного прогулу за період з 30 грудня 2011 року по час поновлення на займаній посаді.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що його незаконно звільнено з органів внутрішніх справ шляхом видання наказів: наказ УМВС на ПЗЗ від 8 грудня 2011 року № 330 о/с, наказ МВС України від 27 грудня 2011 року № 1324 о/с та наказ УМВС на ПЗЗ від 30 грудня 2011 року № 349 о/с. На думку позивача, відповідачі не провели належного службового розслідування та, як наслідок, видали незаконні накази про звільнення позивача з органів внутрішніх справ. 
3. Відповідачі позов не визнали, покликаючись на безпідставність заявлених позовних вимог і законність звільнення позивача із займаної посади.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. ОСОБА_1 на момент звільнення з органів внутрішніх справ проходив службу на посаді слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця УМВС на ПЗЗ.
5. На підставі рапорту начальника слідчого відділу УМВС на ПЗЗ від 14 листопада 2011 року Попаза І. П. начальником УМВС на ПЗЗ доручено провести службове розслідування відносно ОСОБА_1 .
6. Службовим розслідуванням установлено, що наказом УМВС на ПЗЗ від 30 грудня 2008 року № 189 о/с ОСОБА_1 на підставі пункту 21 Положення про проходження служби ОВС призначено на посаду начальника сектору дізнання лінійного відділу на станції Дарниця лінійного управління МВС України на ПЗЗ.
7. В. о. начальника лінійного відділу на станції Дарниця Коноваловим Є. В. 21 вересня 2009 року складено довідку на ім`я начальника УМВС на ПЗЗ про повідомлення ОСОБА_1 про необхідність з`явитися на робоче місце. Однак, у телефонних розмовах позивач повідомив, що на зазначену посаду його призначено поза його бажанням і на даний час він перебуває на лікарняному.
8. У телефонній розмові 15 жовтня 2009 року ОСОБА_1 повідомив, що причиною тривалої відсутності на робочому місці є перебування його на лікарняному. Крім того, позивача запрошено з`явитись на кадрову комісію.
9. Заступник начальника УМВС на ПЗЗ Анненков Ю. М. подав рапорт від 27 жовтня 2009 року на ім`я начальника УМВС на ПЗЗ і повідомив про розмову з ОСОБА_1 щодо вирішення питання подальшого проходження служби. В розмові позивач повідомив, що перебуває на лікарняному, однак з яким діагнозом та в якій перебуває лікарні не повідомив.
10. У зв`язку з тривалим невиходом на службу відповідно до пункту 58 Положення № 114 працівниками УМВС на ПЗЗ 27 жовтня 2009 року здійснено виїзд за місцем проживання позивача ( АДРЕСА_1 ) з метою вручення направлення на ВЛК Центральної поліклініки МВС України. Однак направлення не було вручено у зв`язку з тим, що двері квартири ніхто не відчинив.
11. Управлінням МВС України на ПЗЗ зроблено запити від 28 жовтня 2009 року та від 24 листопада 2009 року до медичних установ з метою встановлення перебування позивача на лікарняному.
12. Поліклінікою № 1 Солом`янського району м. Києва від 20 листопада 2009 року № 1873 повідомлено, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 2 лютого 2009 року по 12 лютого 2009 року та з 18 березня 2009 року по 22 березня 2009 року.
13. УМВС на ПЗЗ на адресу позивача направлено повідомлення від 19 травня 2010 року № 37/7-5102 про обов`язкове прибуття до Управління щодо вирішення питання подальшого проходження служби в ОВС.
14. УМВС на ПЗЗ листом від 6 квітня 2011 року № 37/7-3546 повідомило позивача про призначення на посаду слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця та вказівкою про термінове прибуття до повідомлено для проходження служби.
15. У зв`язку з неявкою позивача відповідачем повторно направлено повідомлення від 14 квітня 2011 року № 37/7-3422, від 19 квітня 2011 року № 37/7-4073 про необхідність термінового прибуття до Управління МВС України на ПЗЗ.
16. Також, у зв`язку з неявкою позивача до УМВС на ПЗЗ відповідачем складено акти про невихід на службу від 7 листопада 2011 року, від 8 листопада 2011 року, від 9 листопада 2011 року, від 12 листопада 2011 року, від 13 листопада 2011 року та від 14 листопада 2011 року.
17. Суди констатували, що позивача неодноразово повідомлено щодо прибуття до УМВС на ПЗЗ, однак ОСОБА_1 жодного разу не з`явився.
18. УМВС на ПЗЗ листом від 14 листопада 2011 року № 37/7-11030 повідомлено позивача про обов`язкове прибуття до УМВС на ПЗЗ для вирішення питання щодо подальшого проходження служби, а також повідомлено про подальше звільнення у разі не виходу на службу.
19. Управлінням МВС України на ПЗЗ направлено позивачеві лист від 15 листопада 2011 року № 37/7-11057 про обов`язкове прибуття до Управління 23 листопада 2011 року для проходження атестації.
20. З метою ознайомлення позивача з Атестаційним листом та встановлення причин тривалого не виходу на роботу, посадовими особами відповідача здійснювалися виїзди до місця проживання позивача ( АДРЕСА_1 ), 25 грудня 2011 року, однак такі вручені не були, оскільки останній був відсутній за місцем проживання.
21. Кадровою комісією УМВС на ПЗЗ 23 листопада 2011 року, на яку позивач не з`явився, вирішено порушити клопотання перед керівництвом МВС України про звільнення позивача з ОВС.
22. Висновком службового розслідування факту порушення службової дисципліни полковником міліції ОСОБА_1 , затвердженим 8 грудня 2011 року начальником УМВС на ПЗЗ, вирішено: за порушення статей 1, 2, 4, 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», абзацу четвертого пункту 21, пункту 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, клопотати перед керівництвом МВС України про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника міліції ОСОБА_1 , слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на ПЗЗ, у виді звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
23. Наказом УМВС на ПЗЗ від 8 грудня 2011 року № 330 о/с Про притягнення до дисциплінарної відповідальності полковника міліції ОСОБА_1 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у тривалому невиході на службу без поважних причин, грубому порушенні пунктів 21, 46 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на підставі статей 4, 8, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України порушити клопотання перед керівництвом МВС України про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 , слідчого відділення лінійного відділу на станції Дарниця Управління МВС України на ПЗЗ, з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни.
24. УМВС на ПЗЗ листом від 9 грудня 2011 року № 37/6-11776 на адресу МВС України направлено матеріали для порушення клопотання перед керівництвом МВС України про звільнення полковника міліції ОСОБА_1 .
25. За результатами розгляду поданих матеріалів, наказом МВС України від 27 грудня 2011 року № 1321 о/с полковника міліції ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановленням на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
26. У зв`язку з цим УМВС на ПЗЗ видано наказ від 30 грудня 2011 року № 349 о/с про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.
27. Вважаючи вищевказані накази протиправними, позивач звернувся до суду.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
28. Справа розглядалась судами неодноразово.
29. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 28 вересня 2018 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2018 року, в позові відмовив повністю.
30. Такі свої рішення суди мотивували тим, що відповідачами з дотриманням вимог Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР правомірно звільнено ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за вчинення дисциплінарного проступку, а застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з органів внутрішніх справ є обґрунтованим через невихід позивача на службу протягом тривалого часу без поважних причин.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції
31. Позивач подав касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.
32. У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення й ухвалити рішення про задоволення його вимог.
33. МВС України подало відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
34. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Бевзенка В. М., Данилевич Н. А., Шарапи В. М. ухвалою від 29 січня 2020 року відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
35. У зв`язку із введенням судді Бевзенка В. М. до іншої судової палати у зв`язку зі зміною спеціалізації відповідно до рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 16 квітня 2020 року № 5 «Про внесення змін до Персонального складу судових палат Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду», згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2020 року у справі визначено новий склад суду.
36. Суддя-доповідач ухвалою від 25 травня 2020 року призначив справу до розгляду.
V. Нормативне регулювання й оцінка Верховного Суду
37. Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
38. Водночас 8 лютого 2020 року набрали чинності зміни до КАС України, внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
39. За правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
40. За наведених підстав касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
41. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
42. За приписами пункту 70 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року № 114 (надалі - Положення № 114), звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу в запас і відставку провадиться до полковника міліції, полковника внутрішньої служби включно - Міністром внутрішніх справ.
43. Відповідно до абзацу четвертого пункту 21 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників.
44. Згідно з пунктом 46 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу, переміщені по службі, підлягають відрядженню до нового місця служби після передачі справ, але не пізніше місячного строку з дня одержання органом внутрішніх справ наказу або письмового повідомлення про переміщення по службі, крім випадків, коли дана особа перебуває в черговій відпустці або на лікуванні. 
45. За змістом абзаців першого та третього статті 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (у відповідній редакції) наказ є формою реалізації службових повноважень особи начальницького складу, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа, якій належить його виконати. У разі одержання наказу від старшого прямого начальника підлеглий зобов`язаний виконати його та повідомити про це свого безпосереднього начальника.
46. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.
47. Частина перша статті 1 зазначеного Статуту визначає поняття «службова дисципліна» як дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.
48. Визначення дисциплінарного проступку міститься у статті 2 цього Статуту й означає невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.
49. За приписами статті 12 Закону України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 
1) усне зауваження; 
2) зауваження; 
3) догана; 
4) сувора догана; 
5) попередження про неповну посадову відповідність; 
6) звільнення з посади; 
7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 
8) звільнення з органів внутрішніх справ.
50. Відповідно до статті 14 цього ж Закону з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового та начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.
51. Зважаючи на встановлені судами на підставі зібраних і проаналізованих у їх взаємозв`язку доказів фактичні обставини цієї справи, Верховний Суд погоджується з позицією судів першої й апеляційної інстанцій про доведеність у даному випадку в діянні позивача недотримання службової дисципліни та, відповідно, складу дисциплінарного проступку, а також із обраним видом дисциплінарного стягнення.
52. Що стосується аргументів позивача про порушення з боку відповідачів порядку проведення службового розслідування, що регламентується Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справи України» й Інструкцією про порядок проведення службового розслідування в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 6 грудня 1991 року № 552, суд касаційної інстанції зауважує на такому.
53. Так, за твердженням позивача, службове розслідування повинно було бути завершено не пізніше 21 жовтня 2009 року, оскільки повідомлення про порушення було отримано 21 вересня 2009 року (довідка № 7/5342 на ім`я в.о. Начальнику УМВС на ППЗ).
54. Між тим, як правильно зауважив суд апеляційної інстанції, відповідачі протягом усього часу службового розслідування здійснювали дії, спрямовані саме на захист прав та інтересів позивача, що підтверджується неодноразовим направленням відповідних листів, виїздами за місцем проживання позивача, проханнями з`явитися на робоче місце, телефонними розмовами, що позивач не заперечував. Натомість останній своїми пасивними діями позивач позбавив можливості посадових осіб будь-яким чином відібрати у нього пояснення щодо тривалого часу відсутності на роботі.
55. В іншій частині покладені в основу обґрунтування касаційної скарги аргументи позивача висновків судів також не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами фактичних обставин справи.
56. Натомість Верховний Суд діє в установлених статтею 341 КАС України межах, за змістом яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
VІ. Висновки по суті вимог касаційної скарги 
57. За наведеного правового врегулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильній юридичній оцінці встановлених фактичних обставин справи, із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи чи які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
58. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VІI. Судові витрати
59. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати в порядку статті 139 КАС України не розподіляються.
Керуючись пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX, статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 грудня 2018 року у справі № 2а-16573/12/2670 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О. В. Кашпур
                                                                                                    Н. В. Шевцова