Справа № 154/1278/19 	Головуючий у 1 інстанції: Каліщук А. А. 	
Провадження № 22-ц/802/428/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
13 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О.І.,
суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,
секретар судового засідання - Галицька І.П.,
з участю позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2020 року,     

                                         В С Т А Н О В И В :
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з 04.09.2005 по 16.11.2017 вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі.
У шлюбі ними 17.11.2016 придбано нерухоме майно - земельну ділянку для обслуговування приміщень площею 0,7428 га, кадастровий номер 0710200000:01:005:5563, що знаходиться по АДРЕСА_1 та приміщення пункту приймання зернозбиральних комбайнів загальною площею 346,2 кв.м, яке знаходиться за цією ж адресою.
Оскільки після розірвання шлюбу відповідач дане майно залишив у себе, користується ним самостійно і відмовляється добровільно його поділити, просила визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частину приміщення пункту приймання зернозбиральних комбайнів.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2020 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування приміщень, кадастровий номер 0710200000:01:005:5563, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину приміщення пункту приймання зернозбиральних комбайнів (А2), загальною площею 346,2 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.
Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавала.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.
Позивач та її представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення.
Будучи належним чином повідомлений про день та годину розгляду справи, відповідач у судове засідання не з`явився і його неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що сторони з 04.09.2005 по 16.11.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.12-14).
На підставі договорів купівлі-продажу від 17.11.2016 за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на спірні земельну ділянку та приміщення пункту приймання зернозбиральних комбайнів, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.15, 16).
Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що зазначені норми свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).
Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.  
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд не дослідив тієї обставини, що на придбання майна було взято кошти у позику, які позивач після розірвання шлюбу не повертала і що при поділі майна мають ураховуватися і борги подружжя - відхиляються апеляційним судом, оскільки придбання майна за кошти подружжя засвідчене у договорах купівлі-продажу, у п.10 - щодо приміщення та у п.14 - щодо земельної ділянки (а.с.68-69, 70-72) і ці договори із зазначених підстав ніким не оспорені та є чинними. 
Питання про те, яким способом зазначені кошти були наявними у подружжя на час придбання майна - не є предметом цього позову.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
                                           П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді