ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 квітня 2020 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №592/10933/18 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/10/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Орлова І. В. 
з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,
сторони:
позивачі -  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,
відповідачі -  ОСОБА_2 , Сумська міська рада, ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги  ОСОБА_2 , подану через представника - адвоката Бидюкова Дмитра Володимировича, та ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича,
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Бичкова І.Г., у приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, 

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2018 року  ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича,звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція України Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області, Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради про знесення та перебудову самочинно збудованих об`єктів. 
Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2013 року після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної спільної часткової власності належить 52/100 частки житлового будинку, з надвірними та побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: у житловому будинку «А-1»: житлова кімната № 1-5 пл. - 11,2 кв. м, житлова кімната № 1-6 пл. 18,1 кв. м, коридор № 1-3 пл. - 3,9 кв. м; у житловій прибудові «А1-1»: кухня № 1-1 пл. - 7,6 кв. м, сіни а1; 1/2 частина погреба «Д»; убиральня «У»; 1/2 частина огорожі «1-2». Інші 48/100 частки вказаного житлового будинку належать на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування часток житлового будинку від 12 грудня 2006 року та складається з: у житловому будинку «А-1»: житлова кімната № 1-4 пл. - 5,6 кв. м; у житловій прибудові «А1-1» - житлова кімната № 1-2 пл. - 14,8 кв. м, кухня № 1-7 пл. - 8,5 кв. м; тамбур «а»; 1/2 частина погреба «Д», сарай «Е» та 1 /2 частина огорожі «1-2».
Також позивачу на праві власності належить 52/100 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0600 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованою за вказаною вище адресою, кадастровий номер 5910136600:20:023:0066. Інші 48/100 частки земельної ділянки належать на праві приватної спільної часткової власності відповідачу.
Протягом тривалого часу між сторонами по справі постійно виникають спори щодо порядку користування, володіння будівлями та земельною ділянкою.
Зазначає, що ОСОБА_2 самочинно без дозволу про початок виконання будівельних робіт та будівельного паспорту (схеми забудови земельної ділянки), розробленого у відповідності до чинного законодавства, збудовані прибудови до житлового будинку: прибудова «а3», тамбур «а4» по АДРЕСА_1 . Вказані самочинно збудовані об`єкти нерухомості порушують права позивача щодо належного використання своєї частини житлового будинку. Так самочинно збудовані нерухомі об`єкти прибудовані до вікна житлової кімнати позивача, у зв`язку з чим у кімнату ніколи не потрапляє сонячне світло, що призводить до руйнування стін та стелі, оскільки після кожного дощу або танення снігу вони не висихають, в кімнаті сиро та холодно. Через вологість виникла пліснява та почався грибок, шпалери відклюються, штукатурка відшаровується та сиплеться, з`явився неприємний прілий запах. Позивач вимушений постійно використовувати штучне освітлення. Незаконне будівництво унеможливлює доступ до входу на горище житлового будинку, що має використовуватись як складське приміщення. Крім того зазначає, що прибудова «а3» збудована з порушенням будівельних норм і правил впритул до огорожі, що позбавляє можливості потрапляння на заднє подвір`я/город з однієї із сторін будинку і залишається лише один прохід зі сторони входу до будинку позивача. 
Просить зобов`язати ОСОБА_2 за його рахунок знести самочинно збудований об`єкт нерухомості - тамбур площею 1,1 кв,м, позначений в Технічному паспорті від 22 березня 2012 під літерою «а 4», розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача за його рахунок перебудувати самочинно збудований об`єкт нерухомості - прибудову, позначену в Технічному паспорті від 22 березня 2012 року під літерою «а3», яка складається з коридору № 1-9 площею - 3,5 кв. м, санвузла № 1-10 площею- 5,2 кв. м в об`єкт нерухомості - тамбур площею 7,1 кв. м, позначеного в Технічному паспорті від 17 серпня 2006 року під літерою «а» (№ ІІІ); стягнути витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір.
У лютому 2019 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Сумської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.
Свої вимоги мотивує тим, що 12 грудня 2006 року ОСОБА_4 згідно договору дарування подарувала йому 48/100 часток вказаного житлового будинку з надвірними та побутовими будівлями. Також 12 грудня 2006 року згідно договору дарування 48/100 часток земельної ділянки вона подарувала йому 48/100 земельної ділянки від загальної площі 0,0600 га, з якої 0,0320 га знаходиться під будівлями та іншими угіддями, а 0,0280 га знаходиться під ріллею, кадастровий номер 5910136600:20:023:0066. Інші 52/100 частини житлового будинку та земельної ділянки належать ОСОБА_1 
Приблизно в 2008 році ОСОБА_2 господарським способом з використанням цегли як будівельного матеріалу на стрічковому фундаменті самочинно збудував прибудови до своєї частини житлового будинку: прибудова «а3», тамбур «а4». 
Під час проведення будівельних робіт ним були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо добудови не надходило. 
ФОП ОСОБА_5 04 червня 2015 року виготовив технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 не визнає самочинних прибудов та усілякими способами намагається чинити перешкоди позивачу в користуванні власністю шляхом звернення до державних органів з вимогами здійснення перевірки, звертається до суду з вимогами знесення самочинних забудов та перебудови окремих об`єктів будівництва.
Просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на добудову тамбур площею 1,1 кв. м, позначений в Технічному паспорті під літ. «а4», прибудову позначену в Технічному паспорті під літ. «а3», яка складається з коридору № 1-9 площею - 3,5 кв. м, санвузла № 1-10 площею - 5,2 кв. м.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 13 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про знесення та перебудову самочинно збудованих об`єктів відмовив; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Сумської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно також відмовив.
Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 через свого представника- адвоката Бидюкова Д.В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні його позову та ухвалити нове рішення, яким його зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, а рішення в частині вирішення позову ОСОБА_1 до нього про знесення та перебудову самочинно збудованих об`єктів - залишити без змін.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом не в повному обсязі досліджені матеріали справи, оскільки до позову додавалися всі докази, які підтверджували правомірність зведеної самобудови, права ОСОБА_1 не були порушені, оскільки самобудова зведена ще в 2008 році, але ОСОБА_1 не звертався до суду і не наполягав знести будівлю. Місцевим судом взагалі не зазначено, на підставі чого були порушені права ОСОБА_1 , в чому полягали неправомірні дії з боку ОСОБА_2 . 
Не погоджуюсь з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Калініна С.К., подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, формально підійшов до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, а тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, та стягнути судові витрати.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд зробив висновок, що були встановлені порушення процедурного характеру при зведенні прибудов відповідачем, такі порушення негативно вплинули на права позивача, але знесення та перебудова самочинно збудованих відповідачем об`єктів нерухомості, на думку суду, буде непропорційним втручанням в майнові права відповідача. Вважає, що суд свідомо знехтував захистом порушених прав позивача та безпідставно надав перевагу захисту незаконних дій відповідача, які полягають у самочинному будівництві об`єктів нерухомості.
Зазначає, що суд не вказав в рішенні докази сторони позивача, відхилені судом, мотиви їх відхилення; вмотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного стороною позивача у позові; норми права, на які посилається сторона позивача, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Наголошує на тому, що самочинно збудовані 2 кімнати і тамбур порушують його права щодо належного використання своєї частини житлового будинку, оскільки самочинно збудовані нерухомі об`єкти прибудовані до вікна житлової кімнати позивача, у зв`язку з чим у кімнату не потрапляє сонячне світло, що призводить до руйнування стін та стелі, через вологість виникла пліснява та грибок. Незаконне будівництво унеможливлює доступ до входу на горище житлового будинку. Прибудова «а3» збудована з порушенням будівельних норм та правил впритул до огорожі, що позбавляє можливості потрапляння на заднє подвір`я/город з однієї сторони будинку, таким чином залишається лише один прохід зі сторони входу до будинку позивача. Крім того, позивач не може реалізувати своє право та розпорядитися майном шляхом відчуження частини земельної ділянки та житлового будинку за договором купівлі-продажу, оскільки на спільній земельній ділянці задокументовано факт самочинного будівництва, що унеможливлює реальний продаж нерухомого майна. 

Від Сумської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в якому просить рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 залишити без змін. 
Від Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в якій зазначає про подання 03 жовтня 2019 року ними до Сумського окружного адміністративного суду позову до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованих будівель: а саме тамбуру площею 1,1 кв. м, позначеного в Технічному паспорті від 22 березня 2012 року, розробленого КП «Сумське МБТІ» інвентаризаційна справа № 43818, під літерою «а4» та прибудови, позначеної літерою «а3» в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 ), за власний рахунок. Просить скасувати рішення суду в частині відмови по позову ОСОБА_1 та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити.
         Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1  та його представника адвоката Калініна С.К., представника ОСОБА_2  - адвоката Бидюкова Д.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. 
        Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені порушення процедурного характеру при зведенні прибудов відповідачем, такі порушення негативно вплинули на права позивача, але знесення та перебудова самочинно збудованих відповідачем об`єктів нерухомості, на думку суду, буде непропорційним втручанням в майнові права відповідача; ОСОБА_1 не доведено, що ним було вжито всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування на початкових етапах будівництва щодо порушення порядку їх здійснення, з урахуванням того, що сам законодавець знесення самочинного будівництва вважає екстраординарним заходом.
        Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , місцевий суд виходив з того, що оскільки нерухоме майно, яке самочинно збудоване на земельній ділянці ОСОБА_2 , порушує права ОСОБА_1 , то в силу ч. 5 ст. 376 ЦК України у задоволенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване майно слід відмовити.
Проте погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов їх з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 грудня 2013 року ОСОБА_1 є власником 52/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , розташованого на приватизованій земельній ділянці, та складається з: у житловому будинку «А-1»: житлова кімната № 1-5 пл.- 11,2 кв. м, житлова кімната № 1-6 пл. 18,1 кв. м, коридор № 1-3 пл. - 3,9 кв. м; у житловій прибудові «А1»: кухня № 1-1 пл. - 7,6 кв. м, сіни а1; 1/2 частина погреба «Д»; убиральня «У»; 1/2 частина огорожі «№1-2» (а. с. 12 т. 1). 
Інші 48/100 часток вказаного житлового будинку належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування 48/100 часток житлового будинку від 12 грудня 2006 року та складаються із житлового будинку «А-1»: житлова кімната № 1-4 пл. - 5,6 кв. м; із житлової прибудови «А1-1» - житл. кім. 1-2 площею 14,8 кв. м; кухні 1-7 площею 8,5 кв. м; тамбуру «а», Ѕ частини погреба «Д», сараю «Е», Ѕ частини огорожі «№1-2» (а. с. 15-16 т. 1).
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 13 грудня 2013 року ОСОБА_1 належить 52/100 часток земельної ділянки, загальною площею 0,0600 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за вказаною вище адресою, кадастровий номер 5910136600:20:023:0066 (а. с. 13 т. 1).
Інші 48/100 часток даної земельної ділянки належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 грудня 2006 року 48/100 часток земельної ділянки загальної площі 0,0600 га, з якої 0,0320 га знаходиться під будівлями та іншими угіддями, а 0,0280 га - під ріллею (а. с. 14 т. 1).
       За наслідками перевірки Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил зроблено висновок про здійснення ОСОБА_2 самочинного будівництва прибудови «літ. а3» та тамбуру літ. «а4» в домоволодінні АДРЕСА_1 , яке виконувалось орієнтовно у 2008 році господарським способом з використанням цегли як будівельного матеріалу на стрічковому фундаменті, чим порушено абзац 5 статті 25 Закону України «Про основи містобудування» та абзац 2 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», про що складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис № 751 від 29 квітня 2014 року, яким від ОСОБА_2 вимагається усунути порушення містобудівного законодавства, будівельних норм і правил шляхом прийняття об`єкта до експлуатації, термін виконання до 27 червня 2014 року (а. с. 28-31 т. 1).
       04 червня 2015 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_2 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 04 червня 2015 року (а. с. 91-95 т. 1). 
       Згідно відповіді Департаменту містобудування та земельних відносин від 07 серпня 2015 року на звернення ОСОБА_5 з відповідними графічними матеріалами, на підставі Порядку легалізації самобудів (затверджений наказом Мінрегіонбуду від 24 квітня 2015 року № 79), місце розміщення прибудови («літ. а3») та тамбуру (літ. «а4») не суперечить будівельним нормам за умови узгодження відстані (менше 1,0 м) від прибудови («літ. а3 ») до межі земельної ділянки з власником садиби АДРЕСА_2 (а. с. 88 т. 1).
       Згідно заяви від 10 серпня 2015 року власник житлового будинку по АДРЕСА_3 ОСОБА_7 не заперечує проти узаконення ОСОБА_2 прибудови, яка знаходиться менше, ніж на 1 м до їх спільної межі (а. с. 89 т. 1).
       Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 06 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 скасував реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену 30 вересня 2015 року управлінням Державної архітектурно -будівельної інспекції у Сумській області на замовлення ОСОБА_2 та скасував реєстрацію декларації про готовність до експлуатації об`єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності за адресою: АДРЕСА_1 , здійснену 11 грудня 2015 року управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області на замовлення ОСОБА_2 (а. с. 32-34 т. 1).
               У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Управління архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради із заявою про проведення позапланової перевірки.
               За результатами проведення перевірки 30 січня 2019 року складено протокол про адміністративне правопорушення, яким знову встановлено, що ОСОБА_2 самочинно були проведені будівельні роботи з будівництва прибудови до житлового будинку: прибудова «а3», тамбур літ. «а4» за вказаною адресою, в належній йому частині житлового будинку без наявності паспорту, без дозволу на виконання будівельних робіт, що дає підстави вважати дані роботи самочинним будівництвом; та видано припис з вимогою усунути порушення містобудівного законодавства з терміном виконання - 2 місяці. Згідно постанови № 6 від 08 лютого 2019 року на підставі ч. 8 ст. 247 КУпАП справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито (а. с. 110-127 т. 1).
               21 травня 2019 року Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю за результатами позапланової перевірки, яка була проведена у період з 13 травня 2019 року по 21 травня 2019 року на об`єкті «Виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , складено протокол № 56 про адміністративне правопорушення, згідно якого в ході позапланової перевірки виконання припису (№ 1 від 30 січня 2019 року) встановлено, що самочинно збудовані прибудови «а3», тамбур літ. «а4» не демонтовані, дозвільні документи на будівництво не оформлені. Вимоги припису на усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил не виконано (а. с. 172-184 т. 1).
       Постановою № 31 від 03 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 188-42 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а. с. 185-187 т. 1).
Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.
Частиною 1 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6  «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
У пункті 5 наведеної постанови зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинного збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.
У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).
Не може бути застосовано правила статті 376 ЦК України при вирішенні справ, зокрема за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо) (п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6  «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»).
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За клопотанням ОСОБА_1 з метою надання ним доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позов, апеляційним судом була призначена будівельно-технічна експертиза, під час проведення якої експертом встановлено наступне:
В технічному паспорті станом на 17.08.2006 р. значиться тамбур літ. «а» розміром 3,52 х 2.20 м; по експлікації - приміщення III (тамбур) площею 7,1 кв.м (а.с.25, 26, 27 т. 1).
В технічному паспорті станом на 22.03.2012 року значиться прибудова «а3» розміром 3,88 х 2,70 м (по експлікації приміщення 1-9 (коридор) площею 3,5 кв.м та 1-10 (санвузол) площею 5,2 кв.м); тамбур «а4» розміром 1,83 х 0,74 м (по експлікації приміщення II (тамбур) площею 1,1 кв.м (а. с. 21, 22 т. 1).
На межі земельної ділянки по АДРЕСА_4 та земельної ділянки по АДРЕСА_3 , встановлена огорожа шиферна в цегляних стовпах на цегляному цоколі.
Відстані від прибудов «а3», та «а4» до цоколя огорожі становлять від 0,213 до 0,496 м, що є порушенням п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 щодо відстані не менш ніж 1,0 м від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку до межі суміжної земельної ділянки.
При цьому, в матеріалах справи міститься копія дозволу власника сусідньої земельної ділянки АДРЕСА_3 щодо будівництва прибудови на відстані, меншій ніж 1,0 м (а.с.89 т. 1).
Площа, висота приміщень 1-9 (коридор), 1-10 (санвузол) за фактичними промірами відповідають даним технічних паспортів станом на 22.03.2012 року (а.с.22 т. 1) та станом на 04.06.2015 року (а.с.94 т. 1). Планувальні параметри вказаних допоміжних та підсобних приміщень відповідають п.5.20 та 5.22 ДБН В.2.2-15:2019.
На поверхових планах технічних паспортів станом на 22.03.2012 року (а.с.22 т. 1) та станом на 04.06.2015 (а.с.94 т. 1) значиться приміщення 1-5 площею 11,2 кв. м (житлова кімната за експлікацією).
За даними паспортів (поверхових планів) в житловій кімнаті встановлені два віконних прорізи. Згідно даних натурного обстеження фактичне розташування віконного прорізу в стіні, до якої примикає спірний тамбур (прибудова) «а4», не відповідає схематичним даним поверхових планів приведених технічних паспортів.
Також віконний проріз в іншій стіні житлової кімнати 1-5 (довжина 4,49 м за поверховим планом) фактично відсутній (закладений) (фото 2, 3, 10, 21 фототаблиці).
Таким чином, фактичне відношення площі світлового прорізу житлової кімнати 1-5 до площі підлоги становить 1:12, що порушує вимоги щодо природнього освітлення житлових кімнат будинків (п. 10.4 ДБН 8.2.2-15:2019).
За даними натурного обстеження доступ до горища здійснюється з фронтону над стіною житлового будинку, до якої примикають прибудови літ. «а3» та «а4».        
При цьому, за даними технічних паспортів вхід (лаз) до горища знаходиться над приміщенням 1-4 житлового будинку (житлова кімната), яка входить в 48/100 часток будинку належних на праві власності ОСОБА_2 . 
Проведеним дослідженням встановлено технічну можливість організації лазу до горища будинку також з протилежного фронтону, що розташований над стіною частини будинку, яка належить співвласнику ОСОБА_1 .
Крім того, дослідженням встановлено технічну можливість здійснення доступу до існуючого входу (лазу) на горище житлового будинку літ. А-1 за адресою: АДРЕСА_4 .                                                                                                         В судовому засіданні апеляційного суду експерт Демузенко І.В. , яка виконала будівельно-технічну експертизу також пояснила, що порушення природнього освітлення житлової кімнати 1-5, що належить позивачу, не пов`язано з розташуванням прибудови, оскільки на освітлення в кімнаті впливає площа та кількість вікон. Дійсно в кімнаті нею було виявлено утворення плісняви від сирості. В той же час цей недолік можливо усунути влаштуванням відливів у відповідних місцях даху.                                                         В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 пояснив, що до здійснення прибудови проходом між тамбуром та парканом сусіда користувався відповідач. На даний час прохід у відповідача до городу та надвірних будівель є тільки через загальний двір, яким він користувався і раніше, оскільки в ньому розміщені належні йому гараж і сарай. Отже недотримання відстані до межі сусідньої земельної ділянки безпосередньо не порушує права позивача, так як вхід до належної йому частини будинку знаходиться з іншої сторони двору та він проходом між будинком та парканом сусіда не користувався. Також позивач пояснив, що для влаштування входу до горища з належної йому частини будинку, виникає необхідність перенесення дротів електропостачання. Проте у разі понесення додаткових витрат по влаштуванню входу на горище з іншого боку будинку, у зв`язку зі збільшенням відповідачем площі прибудови і незручністю користування існуючим входом на горище, позивач має право пред`явити відповідачу відповідні вимоги про відшкодування цих витрат.        Отже, враховуючи висновок будівельно-технічної експертизи та наведені обставини справи, колегією суддів не встановлено порушення прав позивача або істотного порушення будівельних норм і правил відповідачем, які є підставою для задоволення позовних вимог про знесення тамбуру та перебудови прибудови до попереднього розміру, що фактично є новим будівництвом прибудови в іншому розмірі.                                                        Суд першої інстанції обставин справи належним чином не з`ясував, не встановив які ж саме права позивача є порушеними та підлягають захисту, обмежившись формальним посилання на практику Верховного Суду та рішення ЄСПЛ, яке не має відношення до спірних правовідносин, дійшов неправильних суперечливих висновків по суті спору.                Що стосується зустрічного позову  ОСОБА_2  про визнання права власності на самочинно збудоване майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , а саме на добудову тамбур площею 1,1 кв. м, позначений в Технічному паспорті під літ. «а4», прибудову позначену в Технічному паспорті під літ. «а3», яка складається з коридору № 1-9 площею - 3,5 кв. м, санвузла № 1-10 площею - 5,2 кв. м., то як вже зазначалося правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ, зокрема за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі не застосовуються. В даному випадку прибудова та тамбур є приналежністю основної речі - будинку, та вирішення питання про внесення відповідних даних про зміну площі та приміщень будинку повинно відбуватися в позасудовому порядку.                                Отже, виходячи з викладеного на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану через представника - адвоката Бидюкова Дмитра Володимировича та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 серпня 2019 року скасувати.
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення та перебудову самочинно збудованих об`єктів.
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_2 до Сумської міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 04 травня 2020 року. 

Головуючий:                                                         Т.А. Левченко

Судді:                                                          О.І. Собина

І.В. Орлов