Ухвала
 
12 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 570/723/16-ц
провадження № 61-7103ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 12 березня 
2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа - Приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк Світлана Григорівна, про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на майно в порядку спадкування, встановлення факту не прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту реєстрації шлюбу, визнання частки у спільній сумісній власності подружжя, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 
2019 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено частково.
 
Встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був батьком ОСОБА_3 .
 
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину будинковолодіння 
АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину будинковолодіння 
АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29 травня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С. Г. (реєстровий № 686, спадкова справа № 95/2016). 
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
 
Позов ОСОБА_4 задоволено частково.
 
Встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був батьком ОСОБА_4 .
 
Встановлено, що ОСОБА_6 , яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , була матір`ю ОСОБА_4 .
 
Встановлено, що ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був батьком ОСОБА_3 .
 
Встановлено факт реєстрації шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 
23 січня 1955 року виконавчим комітетом Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області.
 
Встановлено, що будинковолодіння АДРЕСА_1 , належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
 
Встановлено, що ОСОБА_4 вчасно прийняла спадщину після смерті 
ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину будинковолодіння 
АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
 
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 
2019 року скасовано в частині: 
 
- відмови у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_4 права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/4 частину, що становить 25/100 домоволодіння  АДРЕСА_1 .
 
- визнання за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 права власності за кожним по 1/3 частині будинковолодіння   
АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_5 , який помер 
ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
- визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 травня 2018 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Дацюк С. Г. (реєстраційний № 686, спадкова справа №95/2016).
 
Ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 :
 
- визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/4 частину, що становить 25/100 домоволодіння  АДРЕСА_1 ;
 
- визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 від належних йому 3/4 частин, що становить 375/1000 домоволодіння  АДРЕСА_1 ;
 
- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено;
 
- визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 від належних йому 3/4 частин, що становить 375/1000 домоволодіння  АДРЕСА_1 .
 
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у якій він просив постанову Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2020 року скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з порушенням пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України.
 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За змістом пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції. 
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вимоги щодо форми і змісту касаційної скарги встановлено статтею 392 ЦПК України.
 
За змістом пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено визначені статтею 389 ЦПК України підставу (підстави) на якій (яких) подається касаційна скарга.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вимогам закону, оскільки посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник не зазначив виключних випадків, визначених частиною другою статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення підлягають касаційному оскарженню.
 
Крім того, у порушення пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України прохальна частина касаційної скарги викладена альтернативно і нечітко.Звертаючись до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, заявник просить її скасувати, однак не зазначає, яке судове рішення він просить ухвалити за наслідками розгляду його касаційної скарги.
 
Ураховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду касаційну скаргу у новій редакції із зазначенням обов`язкових підстав касаційного оскарження судового рішення відповідно до вимог частини другої статті 389 та пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та уточненням прохальної частини, відповідно до вимог пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України та статті 409 ЦПК України.
 
У порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України за подання касаційної скарги не у повному обсязі сплачено судовий збір.
 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
 
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України 
«Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою становить 0,4 розміру мінімальної заробітної.
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції чинній на момент подання позову) за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
 
Згідно з підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір ставки судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Ураховуючи, що заявник оскаржує постанову апеляційного суду у повному обсязі, сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання касаційної скарги становить 5 512,00 грн.
 
До касаційної скарги заявником додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2 639, 20 грн.
 
Таким чином, за подання касаційної скарги заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 2 872, 80 грн.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі м. Києва, код ЄДРПОУ: 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055).
 
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал квитанції.
 
За змістом пункту першого частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Рівненського апеляційного суду від 12 березня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 02 червня 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        Г. І. Усик