ПОСТАНОВА
Іменем України

30 квітня 2020 року 
Київ
справа №809/23/18
адміністративне провадження №К/9901/59464/18
адміністративне провадження №К/9901/60058/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційними скаргами Державного агентства лісових ресурсів України та Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства    
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 травня 2018 року (головуючий суддя - Главач І.А.)
та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року (головуючий суддя - Кухтей Р.В., судді: Хобор Р.Б., Сеник Р.П.)
у справі №809/23/18
за позовом ОСОБА_1      
до Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного агентства лісових ресурсів України 
про визнання противними та скасування наказів, поновлення на роботі.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 21 листопада 2017 року №458-к; 
- визнати протиправним та скасувати наказ Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 26 грудня 2017 року №90-к; 
- поновити на роботі на посаді рівнозначній раніше займаній (перший заступник начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства) та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначав, що звільнення відбулося з порушенням вимог Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу», запропонована посада для переведення не була рівнозначна раніше займаній, ним не подавалось заяви про згоду чи не згоду на переведення у зв`язку зі зміною істотних умов служби, а тому відповідно до частини четвертої статті 43 Закону України «Про державну службу» він вважається таким що погодився на продовження проходження служби. 
3.          Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 7 травня 2018 року позов задоволено.
4.          Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 21 листопада 2017 року №458-к «Про звільнення з посади першого заступника начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 26 грудня 2017 року №90-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ». Поновлено на посаді, рівнозначній раніше займаній посаді першого заступника начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, з 27 грудня 2017 року. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 81   011,53 грн з вирахуванням податків та обов`язкових платежів.
5.          Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.
6.          Визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства лісових ресурсів України від 21 листопада 2017 року №458-к «Про звільнення з посади першого заступника начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 26 грудня 2017 року №90-к «Про звільнення з посади ОСОБА_1 ». Поновлено на посаді першого заступника начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства з 27 грудня 2017 року. Стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 95   562,24 грн, з вирахуванням податків та обов`язкових платежів.
7.          Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідачі звернулися з касаційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просять їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
8.          Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з липня 2004 року працював в Івано-Франківському обласному управлінні лісового та мисливського господарства на посаді заступника начальника управління, а з лютого 2006 року переведений на посаду першого заступника начальника управління.
9.          Наказом начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 19 серпня 2017 року № 39 введено в дію з  1 грудня 2017 року структуру апарату Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, затверджену заступником голови Державного агентства лісових ресурсів України 11 серпня 2017 року, погоджену заступником Міністра аграрної політики та продовольства України з питань євроінтеграції 14 серпня 2017 року та штатний розпис Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, затверджений заступником голови Державного агентства лісових ресурсів України 16 серпня 2017 року.
10.          Відповідно до нової структури апарату обласного управління посада першого заступника начальника управління відсутня. Натомість вводиться три штатні посади заступників начальника управління (замість двох відповідно до попередніх структури апарату та штатного розпису).
11.          На засіданні первинної профспілкової організації працівників Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства 23 серпня 2017 року погоджено введення в дію нової структури апарату та штатного розпису управління з 1 грудня 2017 року. Зобов`язано попередити працівників, посади яких у новому штатному розписі відсутні та істотні умови праці яких не може бути збережено, про наступне вивільнення, одночасно запропонувавши переведення на інші вакантні посади.
12.          Листом від 29 серпня 2017 року Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства звернулося до Державного агентства лісових ресурсів України з проханням попередити ОСОБА_1 про зміну істотних умов служби відповідно до пункту 4 статті 43 Закону України «Про державну службу», а також про наступне звільнення із займаної посади. Також було прохання попередити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зміну істотних умов служби.
13.          Відповідно до акту про відмову від підписання попередження про зміну істотних умов служби, складеного 5 вересня 2017 року, позивач отримав два примірники попередження Державного агентства лісових ресурсів України та повернув без підпису про ознайомлення один примірник. Водночас йому було запропоновано переведення на іншу вакантну посаду - головного спеціаліста відділу лісового господарства.
14.          Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства листом від 4 вересня 2017 року за №11-09/48-1726 повідомило позивача що у зв`язку з відсутністю у новій структурі та штатному розписі посади першого заступника начальника управління, істотні умови праці не може бути збережено, а тому запропоновано переведення на вакантну посаду головного спеціаліста відділу лісового господарства. Даний лист позивач отримав 4 вересня 2017 року.
15.          Наказом заступника голови Державного агентства лісових ресурсів України від 21 листопада 2017 року №458-к звільнено позивача з посади першого заступника начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства 22 листопада 2017 року на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».                
16.          Наказом начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 26 грудня 2017 року №90-к позивача вважати звільненим з посади 26 грудня 2017 року.
17.          Позивач у судовому порядку оскаржив наказ начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства від 19 серпня 2017 року №39 «Про введення в дію структури апарату та штатного розпису Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства». Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2018 року рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2018 року про відмову у задоволенні позову змінено в частині мотивів відмови.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
18.          Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки упродовж 60 календарних днів з дня ознайомлення з попередженням про зміну істотних умов служби від позивача не надійшло жодної заяви відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 43 Закону України «Про державну службу», він вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
19.          Звільнення з посади заступника керівника управління передбачає обов`язкове погодження з Міністром аграрної політики та продовольства України, проте звільнення позивача відбулося за відсутності такого погодження.
20.          Запропонована посада головного спеціаліста відділу лісового господарства не є рівнозначною посадою у розумінні пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу», належить до різних груп оплати праці. Позивачу було запропоновано лише одну вакантну посаду, проте у той же час були наявні інші вакантні посади, зокрема посада заступника начальника управління.
21.          Оскільки в новій структурі апарату та штатному розписі управління відсутня посада першого заступника начальника, то позивач підлягає поновленню на посаді, рівнозначній раніше займаній.
22.          Також окружний суд вирахував із середнього заробітку за час вимушеного прогулу отриману позивачем суму допомоги по безробіттю.
23.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що у випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення на посаді, з якої було незаконно звільнено. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу та будь-яких підстав для зменшення його розміру не передбачено.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
24.          Державне агентство лісових ресурсів України у своїй касаційній скарзі посилається на те, що частиною другою статті 41 Закону України «Про державну службу» встановлено правило переведення державного службовця лише за його згодою, таким чином встановлено заборону на переведення за відсутності такої згоди. Оскільки позивач своїми діями не виявив бажання продовжувати державну службу, то оскаржуване рішення про звільнення є законним.
25.          Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства у своїй касаційній скарзі посилалося на те, що відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу» роботодавець на власний розсуд визначає можливість переведення працівника або на рівнозначну або на нижчу вакантну посаду. Фактично позивач відмовився від запропонованої посади головного спеціаліста відділу лісового господарства, оскільки відмовився розписатися про таку згоду у відповідній графі повідомлення від 4 вересня 2017 року.
26.          Висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що позивач є таким, що погодився на проходження служби є помилковим, оскільки таке погодження стосується випадків продовження служби на вже зайнятій посаді. З 1 грудня 2017 року посада першого заступника була відсутня в штатному розписі, а тому позивач не міг продовжувати державну службу.
27.          Відповідачі у своїх касаційних скаргах посилалися, що звільнення з посади першого заступника начальника управління не потребує погодження з Міністром аграрної політики та продовольства України, оскільки відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про державну службу» керівник державної служби в державному органі звільняє з посад державної служби категорії «Б» і «В». Також відсутність необхідності такого погодження передбачена листом Національного агентства України з питань державної служби від 21 грудня 2017 року №10271/13-17. 
28.          Посилалися на порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час прийняття заяви про збільшення позовних вимог та незастосування наслідків пропуску процесуального строку звернення до суду при подачі такої заяви.
29.          Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого просив залишити касаційні скарги без задоволення, а судові рішення без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
30.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
31.          Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «По державну службу» (далі - Закон №889-VІІІ).
32.          Відповідно до частини четвертої статті 43 Закону №889-VІІІ про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 60 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6   частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Якщо протягом 60 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.
33.          У разі незгоди державного службовця із зміною істотних умов державної служби він має право оскаржити відповідне рішення в порядку, визначеному статтею 11 цього Закону (частина п`ята статті 43 Закону №889-VІІІ).
34.          Судовим рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання протиправним та скасування наказу від 19 серпня 2017 року №39 встановлено, що в спірній ситуації відбулася зміна основних посадових обов`язків (відсутність посади першого заступника начальника управління) та зміна розміру оплати праці, що відповідає вимогам частини третьої статті 43 Закону №889-VІІІ, тобто зміна істотних умов державної служби.
35.          Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.    
36.          Таким чином питання зміни істотних умов державної служби в управлінні доказуванню не підлягає. Тому відповідачі вправі були проводити звільнення позивача з посади першого заступника начальника управління, однак з наданням відповідних гарантій, встановлених трудовим законодавством та про державну службу.
37.          4 вересня 2017 року позивач отримав лист за підписом начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства з повідомленням про неможливість збереження істотних умов праці та відсутність у новій структурі та штатному розписі займаної ним посади першого заступника начальника управління. Запропоновано посаду головного спеціаліста відділу лісового господарства для переведення.
38.          5 вересня 2017 року вручено попередження Державного агентства лісових ресурсів України про зміну істотних умов служби.
39.          Упродовж 60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов служби від позивача не надійшло заяви про звільнення або про переведення на іншу запропоновану посаду. За приписами абзацу третього частини четвертої статті 43 Закону  №889-VІІІ за відсутності вказаних заяв позивач вважався таким, що погодився на продовження проходження державної служби на новій посаді незалежно від його фактичних дій (бездіяльності) щодо подання необхідних документів.
40.          За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що у відповідача не було підстав для прийняття спірного наказу та звільнення позивача на підставі пункту 6 частини першої статті 83 Закону  №889-VІІІ (державна служба припиняється у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43   цього Закону), оскільки позивач не подавав заяв, які передбачені абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону. При цьому, позивач не подавав таких заяв як у встановлений законодавством строк (60 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби), так і після спливу цього строку.
41.          Відповідно до частини третьої статті 5 Закону №889-VІІІ дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.  
42.          Згідно частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
43.          Судами попередніх інстанцій встановлено що позивачу було запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста відділу лісового господарства. Проте запропонована посада не відповідає поняттю рівнозначна посада, передбаченому статтею 2 Закону №889-VІІІ, відповідно до якого це є посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. 
44.          Судом першої інстанції було витребувано з Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства інформацію про наявність вакантних посад. Так, станом на 26 грудня 2017 року (дату звільнення позивача) в управлінні було сім вакансій, зокрема, дві вакансії заступника начальника управління. Проте дані вакансії позивачу не пропонувалися.  
45.          Суд першої інстанції правомірно застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року в справі №6-40цс15, відповідно до якого власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
46.          Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України   роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду та існували на день звільнення.
47.          Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі №800/538/17 (провадження №11-431асі18) погодилась з правовою позицією, викладеною у даній постанові Верховного Суду України та не вбачала правових підстав відступити від цих висновків.
48.          У обґрунтування апеляційних та касаційних скарг відповідачі посилалися на помилковість висновку судів, що звільнення позивача з посади першого заступника вимагає обов`язкового погодження з Міністром аграрної політики та продовольства України.
49.          Проте відповідно до пункту 10 Положення про Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12 листопада 2012 року №400, керівник управління може мати заступників, які призначаються на посади та звільняються з посад головою Державного агентства лісових ресурсів України за поданням начальника управління та за погодженням з Міністром аграрної політики та продовольства України.
50.          Також і пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2015 року №1119 «Про затвердження Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України» встановлено, що Міністр спрямовує та координує діяльність визначених Кабінетом Міністрів України центральних органів виконавчої влади, зокрема: погоджує призначення на посаду і звільнення з посади керівників та заступників керівників самостійних структурних підрозділів апарату центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовує і координує Міністр.
51.          Апеляційним судом зроблено правомірний та обґрунтований висновок про відсутність нормативних суперечностей щодо порядку призначення та звільнення позивача з огляду на те, що керівнику державної служби надано право призначати та звільняти громадян України з посад категорії «Б» та «В», а Міністру надано повноваження в частині погодження такого призначення на посаду та звільнення. Тому посилання у касаційній скарзі на лист Національного агентства з питань державної служби від 21 грудня 2017 року №10271/13-17 є помилковим. Даний лист має роз`яснювальний (інформаційний) характер при врегулюванні правовідносин та існуванні неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом. Проте до спірних правовідносин він не може бути застосований.
52.          Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України   «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
53.          При цьому закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235   та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.
54.          Суд апеляційної інстанції правомірно поновив позивача на посаді першого заступника начальника Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства, тобто на посаді з якої він був протиправно звільнений.
55.          Івано-Франківське обласне управління лісового та мисливського господарства у своїй касаційній скарзі посилалося що апеляційний суд поновив позивача на посаді, якої не існує в структурі апарату управління, без зазначення яким чином слід здійснити виконання судового рішення в цій частині. Проте таке обґрунтування касаційної скарги стосується не законності судового рішення, а порядку його виконання. 
56.          Також відповідачі у касаційних скаргах посилаються, що відповідно до статті 41 Закону №889-VІІІ переведення державних службовців здійснюється лише за їх згодою. За відсутності такої згоди переведення заборонено. А також, що визначення можливості переведення працівника на рівнозначну чи нижчу вакантну посаду є правом роботодавця. Оскільки позивач фактично відмовився від запропонованої посади не поставивши свого підпису у відповідній графі повідомлення від 4 вересня 2017 року, та своїми діями не виявив бажання продовжувати державну службу, то рішення про його звільнення є законними.
57.          Проте відсутність підпису в повідомленні про зміну істотних умов праці не свідчить про відмову від переведення. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено відсутність заяви позивача про згоду чи відмову від переведення. 
58.          Посилання відповідачів у касаційних скаргах на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог та незастосування наслідків пропуску процесуального строку звернення до суду, є аналогічними посиланнями в апеляційних скаргах. Судом апеляційної інстанції зроблено обґрунтований висновок про недопущення окружним судом порушень норм процесуального права при прийнятті заяви позивача та послідовність його дій з дотриманням норм КАС України, оскільки саме після залучення до участі у справі Держагенства як другого відповідача були збільшені позовні вимоги, а тому строк подання відповідної заяви про це ними пропущений не був.  
59.          Оскільки скаржниками не наведено жодних аргументів щодо неналежного розрахунку судом апеляційної інстанції суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,   яка підлягає стягненню, то Верховний Суд не переглядає в цій частині судове рішення.
60.          Оцінюючи доводи касаційних скарг, Верховний Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів щодо порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційних скаргах не зазначено.
61.          За таких обставин і правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин справи.
62.          Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційних скаргах не спростовують висновків судів, тому підстави для скасування ухваленого судового рішення та задоволення касаційних скарг відсутні.
63.          Відповідно до статті 343 КАС України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
64.          Що ж стосується клопотання позивача про залишення касаційних скарг без розгляду посилаючись на те, що рішення у вказаній справі ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, а тому не підлягає касаційному оскарженню, то воно є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, оскільки Верховний Суд не обмежений положеннями КАС України   щодо відкриття касаційного провадження у разі наявності підстав для цього.
65.          Що стосується вимог касаційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції, то воно скасовано за результатом його перегляду в апеляційному порядку, а тому підстави для його перегляду Верховним Судом як судом касаційної інстанції в адміністративних справах у порядку, визначеному главою 2 розділу ІІІ чинної редакції КАС України відсутні.
66.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Державного агентства лісових ресурсів України та Івано-Франківського обласного управління лісового та мисливського господарства залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2018 року у справі №809/23/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду