27.05.20
22-ц/812/815/20
                                                          
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 484/1104/18 
Провадження № 22-ц/812/815/20 
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого - Темнікової В.І.,
суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В., 
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Закревського В.І. в приміщенні суду, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, -
В С Т А Н О В И В :
В березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до відповідача ОСОБА_1 із позовом про розподіл майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 10.10.2015 року по середину грудня 2017 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2018 року. 
Під час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано нерухоме та рухоме майно, а саме: 1/2 частина нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею 306,6 кв. м., яке знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою №116273884 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2018 року, вартість вказаного майна відповідно до звіту №1248 про оцінку нежитлової будівлі лазні від 06.03.2018 року становить 129911 грн.;
- легковий автомобіль ВАЗ 21140 2006 року випуску, який придбано 07.06.2017 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України від 06.03.2018 року, вартістю відповідно до звіту №5823 про оцінку транспортного засобу від 06.03.2018 року 70700 грн.;
- вантажний автомобіль МАN 19.403 FLS/N 1998 року випуску, який придбано 14.03.2017 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України від 06.03.2018 року, вартістю відповідно до звіту № 5825 про оцінку транспортного засобу від 06.03.2018 року 190770 грн.;
- автомобіль Форд Транзит Д 2001 року випуску, який придбано 20.07.2016 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру МВС України від 06.03.2018 року, вартістю відповідно до звіту №5824 про оцінку транспортного засобу від 06.03.2018 року 81680 грн.
Таким чином, вартість всього рухомого майна становить 343150 грн. Дане майно знаходиться у користуванні у відповідача, на ньому він здійснює свою діяльність.
Сторони не дійшли згоди щодо добровільного розділу вищевказаного майна, тому керуючись ст. ст. 60, 70, 174 СК України позивачка ОСОБА_2 просила суд розділити спільне майно подружжя, виділивши відповідачу у власність наступне майно: 1/4 частину нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею, 306,6кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легковий автомобіль ВАЗ 21140 2006 року випуску; вантажний автомобіль МАN 19.403 FLS/N 1998 року випуску; легковий автомобіль Форд Транзит Д 2001 року випуску, а позивачці у власність виділити 1/4 частину нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею, 306,6кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь компенсацію 1/2 вартості зазначених транспортних засобів в розмірі 171575 грн. та судові витрати.
       24 травня 2018 року на адресу суду від відповідача надійшов зустрічний позов про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу, в обґрунтування якого ОСОБА_1 зазначив, що з 10.10.2015 року до грудня 2017 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірваний за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2018 року. Під час спільного проживання він за свої власні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2017 року придбав автомобіль МАN 19.403 FLS/N 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю станом на день подачі позову 42360 грн. Ці кошти одержані ОСОБА_1 від продажу квартири, яка належала йому на праві особистої власності та розташована в АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування 3/4 частки квартири від 09.11.2015 року.
Враховуючи положення ст. ст. 57, 69, 71 СК України та те, що вищевказаний вантажний автомобіль не є спільною власністю подружжя і не підлягає поділу, ОСОБА_1 просив суд прийняти зустрічний позов до розгляду в одному провадженні з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль МАN 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Рішенням Первомайського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя - задоволено частково.
Розділено спільне майно подружжя шляхом виділення ОСОБА_1 у власність:
- 1/4 частки нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею 306,6 кв. м., яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 860979648104;
- вантажного автомобілю марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску;
- вантажного автомобілю марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;
- легкового автомобілю ВАЗ 21140, 2007 року випуску.
Виділено ОСОБА_2 у власність 1/4 частку нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею 306,6 кв. м., яка знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 860979648104.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості спільного майна подружжя в розмірі 115359 грн.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю майна, набутого під час шлюбу - відмовлено в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1154 грн. 38 коп.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_1 не довів, що автомобіль МАN був повністю придбаний за особисті кошти останнього, поза увагою суду також залишилась позиція Верховного Суду про встановлення походження коштів, які використовувались для придбання спірного майна.
Також вказав, що суд не врахував, що ОСОБА_1 в період шлюбу не мав постійних доходів, його заробітки носили тимчасовий характер. Дохід ОСОБА_2 за період її роботи з 06.05.2016 року по 30.11.2016 року становив 10151 грн та допомога по вагітності і пологам - 6001,38 грн, а з 30.03.2017 року остання не працювала, так як перебувала у відпустці.
Не враховано судом те, що 24.02.2017 року ОСОБА_1 продав квартиру в АДРЕСА_2 згідно договору купівлі-продажу за 74000 грн, як зазначено в договорі. Однак, зазначена сума в договорі купівлі-продажу не доводить тієї обставини, що квартира відчужена саме за 74000 грн.
Відповідачем було проведено оцінку вартості квартири, за висновком якого встановлено, що вартість квартири станом на день відчуження 24.02.2017 року становила 189200 грн.
Згідно письмової розписки покупця квартири ОСОБА_3 , вона сплатила ОСОБА_1 за продаж квартири 7000 дол. СІЛА, що за курсом НБУ на той час становило 188343,40 грн. Автомобіль МАN згідно договору купівлі - продажу був придбаний 14.03.2017 року за 152339,59 грн.
Враховуючи ці обставини та обставини одночасного відчуження квартири і придбання автомобіля МАN, а також відсутність доказів наявності у колишнього подружжя достатньої кількості спільних коштів для вкладення в автомобіль МАN, вважає, що суд безпідставно вирішив, що у вартість автомобіля були внесені спільні кошти подружжя в сумі 78339 грн.
Також судом не враховано, що транспортні засоби ВАЗ 21140 та FORD були відчужені в період спільного проживання подружжя за довіреностями за згодою позивачки, а кошти від реалізації були витрачені в інтересах сім`ї, так як в цей період сім`я інших доходів не мала, про що свідчать довіреність та письмова розписка від 07.06.2017 року, з яких вбачається, що автомобіль FORD ОСОБА_1 обміняв на автомобіль ВАЗ 21140 з ОСОБА_4 та отримав доплату з сумі 4500 грн. За вказаною нотаріальною довіреністю ОСОБА_1 надав ОСОБА_5 право розпорядження автомобілем та право передоручення цих прав.
29.06.2017 року за письмовою розпискою ОСОБА_1 продав автомобіль ВАЗ 21140 ОСОБА_6 і отримав кошти від реалізації в сумі 32000 грн.
Всі ці операції з майном відбулися за згодою позивачки в період спільного проживання, а укладення договору купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 21140 після розірвання шлюбу відбулося формально з метою оформлення права власності на вже проданий автомобіль. Грошова сума від продажу автомобіля 32000 грн., що зазначена в письмовій розписці була передана ОСОБА_7 в період отримання письмової розписки.
Вказані обставини не були спростовані представником позивача та враховані судом, тому просив рішення суду змінити, відмовивши в задоволені позовних вимог щодо розподілу транспортних засобів: легкового автомобіля ВАЗ 21140 придбаного 07.06.2017 року вартістю 70700 грн. та автомобілю FORD TRANSIT, придбаного 20.07.2016 року вартістю 81680 грн. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю автомобіля МАN моделі 19.403 1998 року випуску задовольнити.
До судового засідання учасники процесу не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
 Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). 
Рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2015 року до 16 квітня 2018 року (дата набрання законної сили рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14.03.2018 року про розірвання шлюбу).
За період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, 03 березня 2016 року згідно нотаріально посвідченого договору, зареєстрованому в реєстрі за № 871, ОСОБА_1 набув право спільної часткової власності на 1/2 частку нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею 306,6кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 860979648104, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.03.2018 року № 116273884.
Згідно звіту № 1248 від 06.03.2018 року про оцінку нежитлової будівлі, лазні, загальною площею 306,6кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартість 1/2 частки нежитлового приміщення (будівлі, лазні) складає 129911 грн., без урахування ПДВ.
Згідно з договором купівлі-продажу 4842/2016/000052 від 20.07.2016 року ОСОБА_1 отримав у власність від ОСОБА_8 автомобіль Ford, модель TRANSIT D, 2001 року, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Від імені останнього за дорученням продавця діяла мати відповідача по справі ОСОБА_9 . Ціна транспортного засобу склала 25 000 грн. Цей договір було оформлено в сервісному центрі № 4842 РСЦ МВС України в Миколаївській області. 
07 червня 2017 року ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, шасі (кузов) НОМЕР_3 , тип ТЗ -спеціалізований вантажний фургон малотонажний-В, посвідчив у приватного нотаріуса Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихоні В.А. за реєстровим № 2486, довіреність на ім`я ОСОБА_5 , за якою надав йому право користування та розпорядження цим автомобілем та право на передоручення цих прав.
Одночасно в той же день ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_5 транспортний засіб марки ВАЗ 21140, 2007 року випуску, синього кольору, з доплатою в сумі 4500 грн в обмін на транспортний засіб марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, за цією ж довіреністю, що підтверджується розпискою від 07.06.2017 року.
Також суд вважав, що 29.06.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21140, 2007 року випуску, синього кольору, без зняття з обліку по технічному паспорту за 32 000 грн. та зобов`язання за першою вимогою зняти автомобіль з обліку (а.с. 127). 
Проаналізувавши дані обставини, суд дійшов висновку, що вантажний автомобіль марки Ford, моделі TRANSIT D, 2001 року випуску, та на легковий автомобіль ВАЗ 21140, 2007 року випуску, на момент подачі позивачкою позовної заяви до суду перебував у власності відповідача, тому на переконання суду їх було придбано за час перебування сторін у шлюбі. 
Згідно звітів № 5824 та № 5823 від 06.03.2018 року, про оцінку транспортного засобу, середня ринкова вартість автомобілю марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, та легкового автомобілю ВАЗ 21140, 2007 року випуску, складає 81680,00 грн. та 70700,00 грн. відповідно.
За такого суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя шляхом виділення позивачці і відповідачу у власність по 1/4 частці нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею 306,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 860979648104, та шляхом виділення відповідачу у власність вантажного автомобіля марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, і легкового автомобілю ВАЗ 21140, 2007 року випуску, підлягають задоволенню. 
Крім цього, підлягає задоволенню і вимога позивачки щодо сплати компенсації вартості спільного майна подружжя в розмірі 76190 грн., де згідно експертних висновків середня ринкова вартість 1/2 частки автомобіля марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, складає 40840 грн. (81680,00 грн. : 2) , а середня ринкова вартість 1/2 частка легкового автомобілю ВАЗ 21140, 2007 року випуску, становить 35350,00 грн. (70700,00 грн. : 2). 
Розглядаючи позовні вимоги позивачки в частині поділу спільного майна подружжя шляхом виділення у власність відповідачу вантажного автомобіля марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та сплати їй компенсації від його вартості, а також позовні вимоги відповідача за зустрічним позовом про визнання вказаного вантажного автомобіля власністю відповідача без поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя, суд виходив з того, що на підтвердження своїх вимог відповідач та його представник надали копію договору дарування 3/4 частки квартири від 09.11.2015 року, згідно якого відповідач отримав в дарунок 3/4 частки квартири АДРЕСА_2 , яка складається із 2 кімнат, загальною площею 42,7 кв. м., жилою площею 24,7кв.м.
1/4 частка вказаної квартири належала відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого АТВТ "Гілея" 22.04.1999 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.10.2015 року, номер запису про право власності: 11513393.
24.02.2017 року відповідач ОСОБА_1 продав вищевказану квартиру ОСОБА_3 за 74000 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу. Також відповідачем було надано розписку від 24 лютого 2017 року, згідно якої ОСОБА_1 за продаж вищевказаної квартири отримав від ОСОБА_3 7000 доларів США.
З довідки про доходи ФОП " ОСОБА_10 " від 18.01.2019 року № 1 вбачається, що ОСОБА_2 за період роботи з 06.05.2016 року по 30.11.2016 року на посаді техніка-технолога з виробництва боршняних, кондитерських виробів та харчоконцентратів нараховано заробітної плати в сумі 10151,22 грн. та допомогу по вагітності та пологах в сумі 6001,38 року, з 30.03.2017 року вона перебуває у безоплатній відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку. Дані факти підтверджується також відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 18.10.2019 року № 40956.
Із копії договору купівлі-продажу від 14.03.2017 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 придбав вантажний автомобіль марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю станом на день подачі первісного позову 42360 грн, що підтверджується звітом про оцінку майна від 03.05.2018 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_11 . 
В той же час згідно звіту № 5825 від 06.03.2018 року, про оцінку вантажного автомобіля марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_12 , середня ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 190770,00 грн. 
На запит представника позивачки від 07.07.2018 року № 31/7/2-815 територіальним сервісним центром 2142 регіонального сервісного центру в Закарпатській області МВС України надано відповідь, згідно якої з наявного регіонального інформаційного масиву та бази даних підсистем НАІС Єдиного державного реєстру МВС станом на 07.07.2018 року вантажний автомобіль марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , значиться за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , згідно договору купівлі-продажу ДКП №2142/2017/368169 від 14.03.2017 року, вартістю 152 339, 59 грн.
Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку про безпідставність стверджень відповідача та його представника про те, що вказаний автомобіль був придбаний лише за особисті кошти відповідача, оскільки під час судового розгляду справи встановлено, що його вартість становить 152339,59 грн., а вартість проданої відповідачем квартири - 74000,00 грн. 
Суд не визнав належним і допустимим доказом у справі розписку ОСОБА_1 від 24 лютого 2017 року про отримання 7000 доларів США від ОСОБА_3 за продаж квартири, оскільки вартість у вказаному документі суперечить договору купівлі продажу від 24.02.2017 року, відомостям з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України за період з 01.10.2015 року по 31.12.2017 року та звіту про вартість майна, здійсненого оцінювачем ОСОБА_13 10.02.2020 року.
Тому суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, а позовні вимоги позивачки в цій частині задовольнити частково та стягнути на її користь компенсацію вартості 1/2 частки вантажного автомобілю марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 39169 грн. ((152339,59 грн. (вартість автомобіля) - 74000,00 (особисті кошти відповідача)) : 2).
Рішення суду позивачкою в установленому законом порядку не оскаржене.
Відповідачем рішення суду в частині розподілу нежитлового приміщення (будівлі, лазні), загальною площею 306,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , також не оскаржується. 
Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в цій частині апеляційним судом не переглядається взагалі.
Переглядаючи рішення суду в іншій частині позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовами, колегія суддів виходить з наступного.
Ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Приписами статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 вказаної статті, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. 
Отже, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України.
Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. 
Крім того, відповідно до частини третьої ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 211.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. А відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 24 даної постанови Пленуму до складу майна,  що підлягає поділу включається загальне майно подружжя,  наявне у нього на час розгляду справи,  та те, що знаходиться  у  третіх  осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в 
інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК).
Як убачається з матеріалів справи, вантажний автомобіль марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску та легковий автомобіль ВАЗ 21140 2006 року випуску, і це не заперечується сторонами, були придбані в період шлюбу. 
Згідно даних Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 19.05.2020 року автомобіль марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 та вантажний автомобіль марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 до теперішнього часу зареєстровані за відповідачем ОСОБА_1 
Легковий автомобіль ВАЗ 21140 2006 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 згідно даних Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 19.05.2020 року також був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 . У подальшому, а саме 03 травня 2018р. на підставі договору комісії від 03 травня 2018 року № 5718/18/000509 та договору купівлі - продажу від 03 травня 2018р. № 5718/18/000509 був перереєстрований на іншого власника.
Сторони не заперечують, що шлюбні відносини між ними були припинені фактично в грудні 2017р.
Зазначені обставини свідчать про те, що на час припинення спільного ведення господарства сторонами, спірні автомобілі були наявні і знаходилися у розпорядженні сторін.
Перереєстрація легкового автомобілю ВАЗ 21140 2006 року випуску на іншого власника, яка відбулася 03 травня 2018р. свідчить про те, що на час розгляду справи судом відповідач розпорядився зазначеним автомобілем.
Генеральна довіреність від 07 червня 2017 року, якою відповідач ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , зокрема, представляти його інтереси в Управлінні безпеки дорожнього руху Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, комісійних магазинах та в інших установах з питань, пов`язаних з управлінням, експлуатацією та розпорядженням транспортним засобом марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ( а. с. 126) та розписка відповідача ОСОБА_1 від 07 червня 2017р. про передачу автомобіля марки Ford, модель TRANSIT D, 2001 року випуску, та отримання від ОСОБА_5 автомобіля на ВАЗ 21140, з доплатою 4500 грн. ( а. с. 129) свідчать про те, що на час розгляду справи судом відповідач передав даний автомобіль в користування ОСОБА_5 та ОСОБА_14 , однак не розпорядився ним у встановленому законом порядку, про що свідчить також те, що даний автомобіль до теперішнього часу є зареєстрованим за відповідачем.
Слід також зазначити, що продаж автомобіля за розпискою не передбачений діючим законодавством, тому датою продажу автомобілю ВАЗ 21140 2006 року, є саме дата перереєстрації даного автомобіля на іншого власника, яка відбулася 03 травня 2018р., а не дата розписки від 29.06.2017 р.
Належних та допустимих доказів того, що розпорядження легковим автомобілем ВАЗ 21140 та передача автомобіля марки Ford, модель TRANSIT D, третім особам відбулися з відома позивачки, а кошти, отримані від їх реалізації та передачі у користування іншим особам були витрачені на користь сім`ї відповідачем в супереч вимогам ч.1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суду надано не було.
За такого доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не врахував того, що дані автомобілі були реалізовані ним в період шлюбу за взаємною згодою сторін, а кошти отримані від їх реалізації були використані на нужди сім`ї, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення суду, оскільки спростовуються матеріалами справи. 
Враховуючи те, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга ст. 364 ЦК України), а також те, що відповідач фактично розпорядилася легковим автомобілем ВАЗ 21140 та автомобілем марки Ford, модель TRANSIT D (шляхом реалізації та передачі третім особам відповідно) на власний розсуд без письмової згоди позивачки, остання має право на грошову компенсацію 1/2 вартості зазначених транспортних засобів.
За такого суд при прийнятті рішення у справі за первісним позовом про розподіл майна подружжя правомірно стягнув з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію 1/2 вартості вказаних автомобілів. 
При цьому слід враховувати те, що як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України № 11 від 211.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у пунктах 22 та 30, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на  спільне майно.
При прийнятті рішення апеляційний суд враховує правову позицію, викладену в постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 03.10.2018р. у справі № 127/7029/15.
Тому суд правомірно при визначенні вартості даних автомобілів виходив з їх оцінки, наданої позивачкою до позову.
Проте, враховуючи, що на час винесення рішення судом першої інстанції, легковий автомобіль ВАЗ 21140 2006 року випуску вже знаходився у власності іншої особи, а саме ОСОБА_15 , що підтверджується як листом Регіонального сервісного центру МВС в Миколаївській області від 19.05.2020 року, так і свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на ім`я ОСОБА_15 (а. с. 180), суд помилково крім стягнення з відповідача на користь позивачки Ѕ частини його вартості, ще й виділив даний транспортний засіб у власність відповідачу. 
Тому рішення суду в цій частині слід змінити, скасувавши в частині виділення у власність відповідачу автомобіля ВАЗ 21140 2006 року випуску. 
В той же час колегія суддів погоджується з висновками суду про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом щодо розподілу вантажного автомобілю марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання особистого права власності на даний автомобіль за відповідачем, виходячи з наступного. 
Судом правильно встановлено, що даний автомобіль було придбано в період шлюбу сторін, що він перебував у власності і користуванні сторін на час припинення ведення ними спільного господарювання, а також на даний час перебуває у власності та володінні відповідача.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідачу ОСОБА_1 згідно договору дарування від 09.11.2015 року та свідоцтва про право власності на житло, виданого АТВТ "Гілея" 22.04.1999 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.10.2015 року, на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 , яка складається із 2 кімнат, загальною площею 42,7 кв. м., жилою площею 24,7кв.м.
24.02.2017 року відповідач ОСОБА_1 продав вищевказану квартиру ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі - продажу (а. с. 80). Згідно п. 2.1 даного договору сторони за домовленістю визначили договірну ціну продажу даної квартиру у розмірі 74000 грн. В п.2.5 даного договору зазначено, що ринкова вартість даної квартири згідно звіту про оцінку майна від 21 лютого 2017р. складає 73620грн.
Даний договір не визнано недійсним в частині ціни продажу квартири. За такого в межах заявлених позовних вимог у даній справі суд правомірно не визнав у якості належного та допустимого доказу ціни, за яку була продана квартира, розписку від 24 лютого 2017 року ОСОБА_1 про отримання за продаж вищевказаної квартири від ОСОБА_3 7000 доларів США.
Правильно з урахуванням викладеного, не було прийнято судом у якості належного та допустимого доказу ціни, за яку була продана квартира, також оцінку її вартості від 10.02.2020р., згідно якої вартість квартири станом на день відчуження 24.02.2017 року становила 189200 грн., оскільки сторонами у договорі купівлі- продажу було визначено договірну ціну продажу даної квартиру в межах її вартості, але у розмірі 74000 грн., що було правом сторін за договором купівлі- продажу.
Згідно договору купівлі-продажу ДКП №2142/2017/368169 від 14.03.2017 року, вантажний автомобіль марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було придбано відповідачем за 152 339, 59 грн.
З урахуванням викладеного не є підставою для скасування рішення також доводи апеляційної скарги відповідача щодо не врахування судом того, що фактична ціна, за яку була продана квартира становила 189200 грн., а ціна, за яку був придбаний вантажний автомобіль марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - 152 339, 59 грн., що на думку апелянта свідчить про те, що даний автомобіль було придбано виключно за кошти, отримані від продажу квартири, оскільки вони були належним чином оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, а доводи апеляційної скарги з цього приводу фактично є незгодою апелянта з прийнятим рішенням.
Отримання позивачкою за період з 06.05.2016 року по 30.11.2016 року заробітної плати в сумі 10151,22 грн. та допомоги по вагітності та пологах в сумі 6001,38 року, а також не отримання нею доходу починаючи з 30.03.2017 року у зв`язку з перебуванням у безоплатній відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, тобто відсутність у позивачки достатнього доходу саме на час придбання (14 березня 2017р.) автомобілю марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не мають вирішального значення для розгляду справи, так як відповідно до положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка, відповідно до ч. 1 ст.70 СК України, є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Доказів, що інше було визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором, суду надано не було.
За такого суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні зустрічного позову про визнання зазначеного автомобіля особистою власністю відповідача, але врахував при визначенні компенсації позивачці суму, отриману від реалізації квартири у розмірі 74000 грн. і витрачену на придбання спірного автомобіля, як належну особисто відповідачу з урахуванням положень ст. 57 СК України.
Як уже зазначалося раніше вартість майна, що підлягає поділу, згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 11 від 211.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
При визначенні компенсації позивачці суд, не зважаючи на різну оцінку, яка надавалася сторонами у справі, виходив з вартості вантажного автомобіль марки МАN моделі 19.403 FLS/N, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зазначеного в договорі його купівлі - продажу, а саме 152 339, 59 грн.
Рішення суду в частині визначення вартості даного автомобіля сторонами не оскаржується, що свідчить про погодження ними його вартості у зазначеному судом в рішенні розмірі.
Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, та виходячи з наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити шляхом скасування в частині виділення у власність відповідачу автомобіля ВАЗ 21140 2006 року випуску.  В іншій частині рішення суду слід залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,- 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 27 лютого 2020 року змінити, скасувавши в частині виділення у власність ОСОБА_1 легкового автомобіля ВАЗ 21140 2006 року випуску. 
В іншій частині рішення суду слід залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 29 травня 2020 року