ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 640/1830/19
Провадження № 22-ц/818/2779/20  
20 травня 2020 року 
м.Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Овсяннікової А.І.
суддів             - Коваленко І.П., Котелевець А.В.
за участю секретаря - Чабан А.В.
учасники справи:
скаржник ОСОБА_1 
заінтересована особа державний виконавець Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роман Владислав Вадимович
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 03 лютого 2020 року у складі судді Чередник В.Є. по справі № 640/1830/19 за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії державного виконавця Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа Владислава Вадимовича,-
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на незаконні дії державного виконавця Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа Владислава Вадимовича.
В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року крім іншого стягнуто з нього на користь Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (до перейменування - Київський ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області) суму коштів в розмірі 1 042 372 грн. 74 коп. та судового збору у розмірі 17 202 грн. 15 коп.
11 листопада 2019 року Київським районним судом м. Харкова було видано, крім іншого, два виконавчі листи.
02 січня 2020 року він поштою отримав постанови державного виконавця Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 11 грудня 2019 року про відкриття виконавчих проваджень № 60850075 та № 60849838.
Вважає, що оскільки державний виконавець Роман В.В. перебуває у трудових відносинах зі стягувачем, яким у виконавчих провадженнях є Київський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), то державний виконавець не може виконувати рішення суду у цивільній справі № 640/1830/19.
Державним виконавцем Романом В.В., в провадженні якого знаходяться виконавчі листи, грубо порушено порядок винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень та виконання рішення суду.
Отже, незаконні дії державного виконавця Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Романа В.В. суперечать нормам чинного законодавства та грубо порушують права та законні інтереси боржника за виконавчим провадженням.
Просить визнати неправомірними дії державного виконавця Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) при винесенні постанов про відкриття виконавчих проваджень за виконавчими листами, виданими Київським районним судом м. Харкова у цивільній справі № 640/1830/19.
Визнати незаконними та скасувати постанови державного виконавця від 11 грудня 2019 року за № 60850075 та № 60849838 про стягнення з нього на користь Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) суми коштів в розмірі 1 042 372 грн. 74 коп. та судового збору у розмірі 17 202 грн. 15 коп., стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 5 120 грн.
Державний виконавець Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Роман В.В. просив відмовити у задоволенні скарги. Дійсно відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не може виконувати рішення, якщо боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем. В той же час боржником не враховано, що вказана норма не встановлює порядку дій державного виконавця у разі надходження виконавчого документа, за яким боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем. При надходженні виконавчого документа Закон передбачає два альтернативні варіанти дій виконавця: якщо відсутні обставини, передбачені ч. 4 ст. 4 Закону, виконавець не пізніше наступного робочого дня зобов`язаний відкрити виконавче провадження, якщо такі обставини існують - виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів. Перелік підстав повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, передбачений ч. 4 ст. 4 є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає. Отже, наявність підстав для відводу (самовідводу) виконавця не є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання. При надходженні до виконавця виконавчого документа, виданого на підставі рішення, яке він не може виконувати відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону виконавець, керуючись загальними положеннями про початок примусового виконання рішення, відкриває виконавче провадження, після цього заявляє самовідвід не вживаючи будь-яких заходів примусового виконання рішень, передбачених ст. 10 Закону. Питання про відвід всіх державних виконавців відділу вирішується постановою керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня, винесеною в межах вже відкритого виконавчого провадження. 11 грудня 2019 року державний виконавець виніс постанови про відкриття виконавчих проваджень та звернувся звідповідною доповідною запискою до начальника відділу. В подальшому жодних заходів примусового виконання рішення державним виконавцем не вживалося. 21 січня 2020 року начальник Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернувся до заступника начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника УПВР у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з поданням про вирішення питання про відвід всіх державних виконавців відділу та передачу виконавчих проваджень іншому органу держаної виконавчої служби.
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 03 лютого 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що оскільки державний виконавець під час відкриття виконавчих проваджень діяв в межах наданих йому повноважень та згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження», то підстав для задоволення скарги не вбачається.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу.
В оскаржуваних постановах не лише відкрито виконавчі провадження, але й зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, а також вирішено питання про стягнення з боржника виконавчого збору, що є виконавчими діями, а тому, незважаючи на вирішення питання про самовідвід державного виконавця, постанови є незаконними та підлягають скасуванню в цій частині.
Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідив матеріали справи та обговорив доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи рішенням Київського районного суду міста Харкова від 28 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області) кошти в розмірі 1 042 372,74 грн. та витрати по оплаті судового збору у розмірі 17 202,15 грн.
11 листопада 2019 року видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання.
Постановами державного виконавця Київського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області від 11 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчих листів №641/1830/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Київського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області суми у розмірі 1 042 372, 74 грн. та судового збору у розмірі 17 202,15 грн.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що дії державного виконавця відповідали вимогам закону.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (стаття 4 Закону України «Про державну виконавчу службу»).
Згідно зі статтею 6 цього Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян та юридичних осіб.
За приписами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Перелік підстав для повернення виконавчого документу без прийняття його до виконання визначено у ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Відповідно до п.2 ч.4 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не може виконувати рішення, якщо боржником або стягувачем є особа, яка перебуває у трудових відносинах з таким виконавцем.
За ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення обставин, передбачених частиною четвертою статті 5 цього Закону, виконавець зобов`язаний заявити самовідвід та повідомити про це стягувача.
Питання про відвід всіх державних виконавців вирішується керівником органу державної виконавчої служби вищого рівня. Постанова про задоволення чи відмову в задоволенні відводу, самовідводу начальника відділу або всіх державних виконавців зазначеного відділу може бути оскаржена в 10- денний строк у порядку, встановленому цим Законом.
Обґрунтовуючи скаргу на дії державного виконавця Подвезько А.В. зазначає, що дії державного виконавця не відповідають вимогам закону, державним виконавцем порушено порядок винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень, оскільки стягувачем у виконавчому провадженні є Київський ВДВС, з яким державний виконавець перебуває у трудових відносинах.
Як зазначає державний виконавець, заперечуючи проти скарги, у разі надходження виконавчого документу вимогами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено повноваження лише щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження або про повернення виконавчого документу. У разі відсутності передбачених законом підстав для повернення виконавчого документі державний виконавець зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня відкрити виконавче провадження та не може відмовити у його відкритті з підстав, визначених ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»/ у зв`язку з перебуванням у трудових відносинах зі стягувачем. Зазначає, що після відкриття виконавчого провадження ним жодних виконавчих дій не вчинювалось та одразу складено доповідну записку для вирішення питання про відвід та передачу виконавчих провадження іншому ВДВС.
Як вбачається з матеріалів справи виконавчі провадження відкрито 11 грудня 2019 року.
В цей же день- 11 грудня 2019 року державним виконавцем на ім`я начальника відділу складено доповідну записку, в якій повідомлено, що ним відкрито виконавчі провадження за рішенням, яке не може виконуватися жодним з державних виконавців відділу та просив звернутися до начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з поданням про вирішення питання про відвід та передачу виконавчих проваджень іншому органу держаної виконавчої служби.
21 січня 2020 року начальник Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) звернувся з поданням до заступника начальника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Розумного С.М. про вирішення питання про відвід всіх державних виконавців відділу та передачу виконавчих проваджень іншому органу держаної виконавчої служби.
Як пояснив державний виконавець в суді апеляційної інстанції наразі питання про відвід державних виконавців Київського ВДВС вирішено та виконавчі провадження передані до Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області. 
Отже, наразі виконавчі дії здійснюються іншим ВДВС, а тому вважати, що відкриття виконавчого провадження Київським ВДВС призвело до порушення прав боржника - не можна. 
Враховуючи, що серед переліку, визначеного ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» відсутня підстава щодо повернення без прийняття до виконання виконавчого документа у зв`язку з перебуванням у трудових відносинах державного виконавця зі стороною виконавчого провадження, то вважати дії державного виконавця неправомірними- не можна.
Посилання ОСОБА_1 , що постанови про відкриття виконавчих проваджень є незаконними, оскільки державним виконавцем зобов`язано подати декларацію про доходи та майно боржника та зазначено щодо сплати виконавчого збору, тобто здійснено виконавчі дії судовою колегією не приймається.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Встановлення у постанові про відкриття виконавчого провадження обов`язку подати відповідну декларацію є прямою вказівкою закону, а тому, враховуючи обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документу, вважати, що державним виконавцем порушено вимоги закону -не можна.
Враховуючи, що державний виконавець при надходженні виконавчих документів діяв в межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 не вбачається. 
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують; ухвала постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 травня 2020 року.
Головуючий -                                                                А.І. Овсяннікова
Судді:                                                                                І.П. Коваленко
                                                                                       А.В. Котелевець