ПОСТАНОВА 
Іменем України
23 квітня 2020 року                                                                 м. Кропивницький
справа № 386/1177/19
провадження № 22-ц/4809/648/20 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.
        секретар Гончар В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2020 року, суддя Гарбуз О.С., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 березня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у зв`язку з чим останній підписав заяву б/н від 01.03.2011, відповідно до якої позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Відповідач погодився на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ними договір, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач зазначив, що  ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим, станом на 31.10.2019 має заборгованість в сумі 135472 грн. 90 коп., яка складається з 1902 грн. 77 коп. заборгованості за тілом кредиту та 133570 грн. 13 коп. заборгованості за нарахованими відсотками. 
Позивач зазначив, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, тому заборгованість до стягнення заявляється в сумі 128352 грн. 46 коп., яка складається з 1902 грн. 77 коп. заборгованості за тілом кредиту та 126449 грн. 69 коп. заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01.03.2011 по 10.06.2019.
Просив суд стягнути із  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.03.2011 у розмірі 128352,46 грн., яка складається із 1902,77 грн. заборгованості за кредитом, 126449,69 грн. заборгованість за відсотками за період з 01.03.2011 по 10.06.2019.
Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої  інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування. Відсутність підпису відповідача на відповідних тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору  приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово, а інша сторона може приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 02.03.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18.03.2020 справу призначено до розгляду.
До суду відповідачем не надано відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що, 01 березня 2011 року між Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній мав би отримати кредит у заявленому розмірі 5000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 11).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, крім цього вказано, що відповідач ознайомлений з умовами надання зазначеної кредитки та приблизним розрахунком розміру плати за використання кредитних коштів. 
Відповідно довідки про умови кредитування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» кредит надається за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 3% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Позичальник зобов`язався повертати кредит щомісячно до 25-ого числа місяця, слідуючого за звітним, а при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню за несвоєччасність погашення заборгованості та штраф, розмір якого встановлено тарифами договору, який становить 500 грн. плюс 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом (а.с. 10).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2019 становить 135472 грн. 90 коп., яка складається з 1902 грн. 77 коп. заборгованості за тілом кредиту та 133570 грн. 13 коп. заборгованості за нарахованими відсотками, при цьому заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01.03.2011 по 10.06.2019 становить 126449 грн. 69 коп. (а.с. 6-9).
Суд першої інстанції зазначив, що згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному хто до неї звернеться.
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Суд першої інстанції зазначив, що у заяві позичальника від 01 березня 2011 року та в довідці про умови кредитування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» підписаних сторонами, відсутні умови договору про порядок отримання кредитних коштів, розмір наданого кредиту, умови збільшення кредитного ліміту чи збільшення процентної ставки.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 березня 2011 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору, однак цим Витягом, що наданий позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яких із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку – 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент укладення кредитного договору взагалі містили умови, зокрема й щодо збільшення кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період – з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17.
Суд першої інстанції заначив, що позивачем до позовної заяви не надано жодного доказу на підтвердження отримання відповідачем кредиту через кредитну картку, не надано доказів в якому розмірі отримав кредит відповідач, в якому місці отримав кредит, тоді як в кредитному договорі вказується бажаний позичальником розмір кредиту в 5000 грн., в позовній заяві вказується про отримання кредитного ліміту на картку в розмірі 2000 грн., а заявляється вимога про стягнення отриманого кредиту в розмірі 1902 грн. 77 коп.
Також, позивачем при нарахуванні процентів за користування кредитом застосовувався збільшений розмір відсотка, а саме з 01.04.2015 - 43,2%, при цьому не надано письмових доказів про домовленість між сторонами про таке збільшення, а тому нарахування позивачем суми заборгованості за відсотками з цієї дати є безпідставним.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua).
Суд першої інстанції зазначив, що відповідач в судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень суду не надав, в тому числі не визнав позовні вимоги, що могло стати підставою для звільнення позивача від доказування обставин справи.
Суд першої інстанції, приймаючи до уваги встановлені обставини , дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Сторони в судове засідання не з`явились.
Сторони належним чином повідомлені про місце та час розгляду справи.
Справа розглядалась відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.
З матеріалів справи вбачається, що звертаючись у суд із позовом, позивач посилався, як на належний доказ на підтвердження позову - анкету-заяву № б/н, згідно якої ОСОБА_1 01 березня 2011 року підписав зазначену анкету та отримав кредит у розмірі 2 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Позивач зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «ТарифамиБанку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві . 
Позивач зазначив, що при встановлені та зміні кредитного ліміту, банк керується п.2.1.1.2.3 п.2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, зодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. 
Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п.2.1.1.5.7.Договору.
Позивач зазначив, що відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг можуть вирішуватись, як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web - сайт або інший інтернет ресурс зазначений банком, тобто Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку.
Зазначено, що сторонами визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна карта клієнта, та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п.1.1.1.16 Договору.
Зазначено, що позивач забезпечив відповідачу доступ до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний пароль.
Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти передбачені договором, а свме п.2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій форміі з зарахуванням їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.
Зазначено, що банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».
Позивач зазначив, що відповідно до частини другої статті 1054, частини другої статті 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є правом заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. 
Оскільки відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим станом на 31.10.2019 має заборгованістьу розмірі- 135472 грн. 90 коп., яка складається з 1902 грн. 77 коп. заборгованості за тілом кредиту та 133570 грн. 13 коп. заборгованості за нарахованими відсотками, при цьому заборгованості за нарахованими відсотками за період з 01.03.2011 по 10.06.2019 становить 126449 грн. 69 коп. (а.с. 6-9).
На підтвердження позову позивач посилається, як на належні та допустимі докази: розрахунок заборгованості, довідку про умови кредитування, копію анкети заяви від 01.03.2011року, Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», копію документу, що посвідчує особу відповідача. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що в матеріалах справи знаходиться копія заяви від імені ОСОБА_1 про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2011 року. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 Статтею526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. 
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
З матеріалів справи вбачається, що відсотки за користування кредитом малиб нараховувались відповідачу у розмірі , встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо порядку сплати процентів за користування кредитними коштами, збільшення процентної ставки в односторонньому порядку та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі     № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Конституційний Суд України у Рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та інших виплат, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
З матеріалів справи вбачається, що позивач не надав  до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження  позову, зокрема  коли була видана платіжна картка відповідачу і який термін дії картки. 
Крім того розрахунок наданий позивачем не підтверджений належними та допустимими доказами в частині законості нарахування відсотків за користування кредитом.
Справа судом першої інстанції розглядалась в межах наданих доказів. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують,оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, 
                             
ПОСТАНОВИВ:

   Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.
Заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 23.01.2020 року, залишити без змін.
Текст постанови складено 27. 04. 2020 року.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: