Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 554/8204/16-ц
провадження № 61-527св19
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач),  Жданової В. С., Ігнатенка В. М., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Державна казначейська служба України,
третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на постанову Полтавського апеляційного суду                                 від 03 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Лобова О. А.,                Пилипчук Л. І., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 12 грудня 1998 року йому Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області було призначено безстроково пенсію по інвалідності, у 2007 році його пенсійна справа прийнята на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке з 2008 року припинило нарахування та виплату йому пенсії.
 
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2015 року, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про припинення йому пенсійних виплат визнано неправомірним та зобов`язано відновити йому пенсійні виплати з                            серпня 2008 року, як інваліду другої групи у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та інших осіб».
 
Посилаючись на те, що унаслідок протиправних дій Пенсійного фонду його було позбавлено джерела для існування, як інваліда другої групи, та протягом майже восьми років він не отримував належні йому соціальні виплати, що призвело до тяжких душевних страждань та переживань, й відповідно завдало моральної шкоди, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 500 000 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням  Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року у складі судді Шевської О. І. у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано  тим, що позивачем не надано доказів протиправності дій відповідача та завдання йому моральних страждань.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 20 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Постанова апеляційного суду мотивована  тим, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій відповідача через які він тривалий час був позбавлений можливості отримувати пенсійні виплати як інвалід другої групи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів 
 
У січні 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області подало  до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом  норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить  постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції,  за відсутності належних доказів завдання позивачу моральної шкоди, наявність рішення адміністративного суду не встановлює безумовність відшкодування моральної шкоди або факту моральних страждань, а також не свідчить про наявність усіх складових елементів цивільної відповідальності.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року                       № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення  суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Встановлено, що ОСОБА_1 , 16 травня 1995 року при виконанні службових обов`язків в органах внутрішніх справ отримав тяжкі тілесні ушкодження, унаслідок чого йому була встановлена друга група інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою МСЕК № 0313342 серії 7-66ТЕ .
 
З 12 грудня 1998 року Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області ОСОБА_1 призначено безстроково пенсію по інвалідності, яку в подальшому декілька разів було перераховано.
 
У першому кварталі 2007 року пенсійна справа позивача прийнята на облік до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
 
З серпня 2008 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на підставі внутрішньої перевірки пенсійної справи та листа Полтавського обласного центру медико-соціальної експертизи від 20 травня 2008 року № 683 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 припинило.
 
Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 07 лютого 2011 року у адміністративній справі №2а-14/11 позов ОСОБА_1 про неправомірні дії щодо припинення виплати пенсії по інвалідності та зобов`язання відновлення пенсійних виплат,  задоволено.  Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України Автозаводського району м. Кременчук Полтавської області відновити пенсійні виплати ОСОБА_1 з серпня 2008 року як інваліду другої групи у відповідності до вимог Закону України  «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
 
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2015 року, вказану постанову місцевого суду скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про припинення позивачу пенсійних виплат визнано неправомірним та зобов`язано відновити йому пенсійні виплати з серпня 2008 року, як інваліду другої групи у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та інших осіб».
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів                        (стаття 1173 ЦК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі         № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19) вказано, що «згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. З огляду на зазначене Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими та справедливими висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено, що відповідачем протиправно не сплачувалась пенсія, на яку позивач має право на підставі судового рішення.»
 
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
 
Встановивши наявність умов, необхідних для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації моральної шкоди, завданої позивачу неправомірним припиненням пенсійних виплат.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
 
Визначаючи розмір морального відшкодування, суд апеляційної інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, принципів розумності, співмірності та справедливості зробив обґрунтований висновок про стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.
 
З урахуванням викладеного не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги щодо  відсутності доказів завдання позивачу моральної шкоди.
 
Інші аргументи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Постанова Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року  відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду -  без змін.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області залишити без задоволення.
 
Постанову  Полтавського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова     	
 	В. М. Ігнатенко