ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3638/20 Справа № 212/7442/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач – Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 23 грудня 2019 року, -
В С Т А Н О В И В :
В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (надалі ПАТ ««АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.
Позов мотивовано тим, що 08 лютого 1998 року від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов`язків, загинув його батько ОСОБА_2 . У зв`язку з втратою батька позивач зазнав душевного болю та відчув сильний емоційний стрес, чим йому завдано моральної шкоди, яку просив суд стягнути ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в розмірі 275 000,00 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з ПАТ ««АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1500 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та відмову в задоволенні позовних вимог. 
Зазначає, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництві. 
Вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».Звертає увагу на те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Крім того вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що причиною нещасного випадку є порушення загиблим вимог п. 2.2.12. «Інструкції з охорони праці працівників ЗЦ-І».
Вважає, що судом не враховано, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь – яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку для відшкодування моральних страждань позивачу. 
На думку відповідача, позивачем не додано до суду належних доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди.
Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції надав більше переваги доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог позивача. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що позивач є сином ОСОБА_2 (а.с. 5).
За життя ОСОБА_2 працював на посаді складача поїздів на залізничній колії станції Прокатна 1 залізничного цеху № 1 Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
08 лютого 1998 року, при виконанні трудових обов`язків, з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер (а.с. 6-9).
Згідно п. 11 Акту форми Н-1 № 15/1 від 19 лютого 1998 року по нещасний випадок, під час виконання трудових обов`язків складача поїздів внаслідок потрапляння під рухомий склад залізниці ОСОБА_2 загинув (а.с. 6-зворот).
Згідно п. 11.3 Акту, причиною нещасного випадку є порушення вимог безпеки локомотивного – складацькою бригадою при експлуатації залізничного транспорту та незадовільна організація робіт з боку відповідальних посадових осіб ЗЦ –І при проведенні маневрових робіт (а.с. 6-зворот).
Відповідно п. 13 Додатку № 2 до Акту, особами, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони правці, зокрема, є начальник  Прокатного району ЗЦ-І  ОСОБА_3 , який порушив вимоги п. 8.1. «Правил безпеки на залізничному транспорті» та п.п. 3.12. та 3.17 «Посадової Інструкції»; начальник ЗЦ-І  ОСОБА_4 , який порушив витмоги п. 8.1. «Правил безпеки на залізничному транспорті» та п. 3.5.1 «Посадової Інструкції»; в.о. заступника начальника Прокатного району    ОСОБА_5 , який порушив вимоги п. 8.1. «Правил безпеки на залізничному транспорті» та п. 3.6., 3.11. «Посадової Інструкції» (а.с. 8)
Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 10 лютого 1998 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 35 років (а.с. 3).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого помер батько позивача, стався під час його роботи на підприємстві відповідача 10 лютого 1998 року, внаслідок якого позивачу спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована відповідачем на підставі статті 440-1 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, та із визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскільки, смерть батька позивача настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку в 1998 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.
Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.
Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, внаслідок чого позивач був позбавлений моральної підтримки, назавжди втративши турботу та підтримку близької людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зав`язків.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.
При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань. 
Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_1 від нещасного випадку встановлений Актом №15/1 про нещасний випадок на виробництві від 19 лютого 1998 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди, оскільки позивач втратив підтримку близької людини, втрата батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Після смерті батька позивач, якому виповнилось лише 12 років, залишився без батьківського піклування та матеріальної підтримки, оскільки заробіток батька був основним джерелом доходу його сім`ї.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що нормами ст. 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, не передбачалося право позивача на відшкодування моральної шкоди, завданою смертю працівника на виробництвіколегія суддів не бере до уваги, оскільки ст. 440-1 ЦК України в редакції 1963 року передбачено регулювання питання про відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що причиною нещасного випадку є порушення загиблим вимог п. 2.2.12. «Інструкції з охорони праці працівників ЗЦ-І», оскільки як вбачається з матеріалів справи, згідно п. 13 Додатку № 2 до Акту про нещасний випадок особами, які допустили порушення законодавчих та інших нормативних актів з охорони правці, зокрема, є начальник  Прокатного району ЗЦ-І  ОСОБА_3 , який порушив вимоги п. 8.1. «Правил безпеки на залізничному транспорті» та п.п. 3.12. та 3.17 «Посадової Інструкції»; начальник ЗЦ-І  ОСОБА_4 , який порушив витмоги п. 8.1. «Правил безпеки на залізничному транспорті» та п. 3.5.1 «Посадової Інструкції»; в.о. заступника начальника Прокатного району    ОСОБА_5 , який порушиввимоги п. 8.1. «Правил безпеки на залізничному транспорті» та п. 3.6., 3.11. «Посадової Інструкції».
Факт смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві відповідача встановлений Актом форми Н-1 № 4 від 19 лютого 1998 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.
У зв`язку зі смертю батька позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. 
Доводи апеляційної скарги відносно того, що позивачем не додано до суду належних доказів, а саме, що позивачем не додано до суду належних доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди колегія суддів вважаєбезпідставними, оскільки сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчиняв будь – яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку для відшкодування моральної шкоди позивачу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки батько позивача загинув під час виконання трудових обов`язків на підприємстві відповідача , з якого не знімається обов`язок виконувати вимоги ч. 2 ст. 153КЗпП Українита ст. 13Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.
Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, який втратив підтримку близької людини, оскільки втрата батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Після смерті батька позивач, якому виповнилось лише 12 років, залишився без батьківського піклування та матеріальної підтримки, оскільки заробіток батька був основним джерелом доходу його сім`ї. Неспроможність у повній мірі задовольнити свої нагальні життєві потреби, завдали позивачу додаткових моральних переживань. 
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції надав більше переваги доказам позивача, що призвело до помилкового висновку суду про задоволення позовних вимог позивача, колегія суддів не бере до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи рішенням суду враховано відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. 23-28).
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий:    

Судді: