ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" березня 2020 р.           Справа№ 910/13994/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Пашкіної С.А. 
          Буравльова  С.І. 
  
без повідомлення учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська Залізниця"
на рішення Господарського суду м. Києва від 13.12.2019
у справі № 910/13994/19 (суддя - Босий В.П.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення 17 339,71 грн

УСТАНОВИВ:

          Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (надалі - ПрАТ "ММК ім. Ілліча") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - АТ "Укрзалізниця") про стягнення 17 339,71 грн.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач порушив прийняті на себе зобов`язання за договором перевезення вантажу, а саме незабезпечення залізницею збереження вантажу в процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 17  339,71 грн.
Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2019 відкрито провадження у справі № 910/13994/19 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
          Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.12.2019 у справі                 № 910/13994/19 позов Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" задоволено повністю.
Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні №56850779 завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 17 339,71 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Також суд першої інстанції зазначив, що відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу сталась не з вини відповідача відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.
Не погоджуючись з указаним рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська Залізниця" 24.12.2019 за допомогою засобів поштового зв`язку подало апеляційну скаргу, у якій просило оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги відповідач указує на те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження розміру вартості недостачі вантажу, а тому, як наслідок, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 15.01.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська Залізниця" у справі 910/13994/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження за скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська Залізниця" та вирішено здійснювати розгляд без повідомлення учасників справи
14.02.2020 на адресу суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.   В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
12.05.2019 ПрАТ "ММК ім. Ілліча" здійснило відправлення по залізничній накладній №49740152 вагону №56850779 з вантажем - сталь тонколистова у кількості 62 571 кг із станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці одержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Металзюкрейн Корп ЛТД".
На станції одержувача залізницею проведено комісійну перевірку маси вантажу та за результатами зважування виявлено, що частину товару у вагоні №56850779 було втрачено, про що складено комерційний акт №400305/419 від 20.05.2019.
Спір у справі виник у зв`язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 17  339,71 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки     виникають     із     дій     осіб,     що передбачені актами цивільного законодавства,     а також із дій осіб, що     не     передбачені     цими     актами,     але     за     аналогією     породжують цивільні права та  обов`язки.
Відповідно до ч.ч. 1, 2     ст. 307 Господарського кодексу України     за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
У відповідності до     ст. 908 Цивільного кодексу України     перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.
Статтею 307 Господарського кодексу України     передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з "Загальними положеннями" Статуту залізниць України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Статут залізниць України     визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом (ст.2 Статуту). На підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (ст. 5 Статуту).
Статтями 22, 23 Статуту залізниць України передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів.
Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (ст. 924 Цивільного кодексу України).
В силу  ст. 920 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до  ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт"     перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених   Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.
Згідно з абз. 1 п. 114   Статуту залізниць України     залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; б) за втрату вантажу, який здано до перевезення з оголошеною вартістю, - у розмірі оголошеної вартості, а якщо залізниця доведе, що оголошена вартість перевищує дійсну, - у розмірах дійсної вартості; в) за псування і пошкодження - у розмірах тієї суми, на яку було знижено його вартість.
Відповідно до ст. 24     Статуту залізниць України,     залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.
Матеріалами справи (накладна №49740152) підтверджується прийняття вантажу до перевезення АТ "Українська залізниця" (перевізник) від ПрАТ "ММК ім. Ілліча" (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення - Одеса - Порт.
Як установлено судом, за результатами зважування вантажу, який перевезено згідно з накладною №49740152, виявлено його часткову втрату у вагоні №56850779, на підтвердження чого перевізником складено відповідний комерційний акт.
Зокрема, зі змісту комерційного акту №400305/419 від 20.05.2019 убачається, що на підставі к/а 410006/123 та АОФ №33404, №50894, №50905 ст. Знаменка та АОФ №33776 ст. Волноваха здійснювалась комісійна перевірка та вивантаження вагона №56805779 за відправкою №49740152, за документом значиться вантаж сталь тонколистова 16 пакетів, вагою: тара 22640/22200кг, нетто 62571 кг. Вага пачки в металевому кожусі більше 2,4 т. Пачки верхнього яруса марковані: 1 полоса світлих тонів фарби. Фактично виявилось: вантаж сталь тонколистова 16 пакетів, вага всіх пакетів не перевірялась, крім нестандартно укрученого пакета. Із загальної кількості на одному пакеті обірвані всі упаковочні стрічки, маються дротові укрутки в двох місцях із дроту в одну нитку 6мм, кожух порушений, мається  маркування фарбою жовтого кольору двома поперечними полосами. Навантаження у вагоні в 2 яруса. Фактично в першому ярусі розміщено 8 пакетів: вздовж бортів вагону по 4 пакета. На второчу ярусі 8 розташовано пакетів: вздовж бортів вагону по 4 пакети. Нестандартно укручений пакет розташований у верхньому ярусі 4-му по ходу поїзда від задньої торцевої стінки. Справні 15 пакетів зв`язані по 11 поперечних та 5 поздовжніх окантованих стрічок, та наклеєні заводські бірки на металевому кожусі, а також мається маркування фарбою білого кольору однією смугою. Всі 16 пакетів розташовані на дерев`яни піддонах. На нестандартно укрученому пакеті  мається заводська бірка на якій вказано: плавка №186965-4, партія №92248, брутто 2 953 кг, нетто 2 850 кг, розміри 2х1000х2000. При переважуванні даного пакета автомобільних електромеханічних вагах зав. ВАЕМ-5006/50-15, повірка 17.05.2019, вага виявилась 1 020 кг, що становить нестачу 1     933 кг, проти заводської бірки. Переважування здійснював вагар ОСОБА_1 в присутності в.о. начальника станції ОСОБА_2 , начальника склада ОСОБА_4 , агента комерційного ОСОБА_5 , агента комерційного ОСОБА_6 та стрілка ВОХР ОСОБА_7 . 
На думку апелянта судом першої інстанції невірно було зроблено розрахунок, оскільки було враховано вартість упаковки. Так відповідач вважає, що дійсна вартість втраченого вантажу становить 16  193, 94 грн  (1933 кг-14,77 кг-103 кг (вага упаковки)=1815, 23 кг х 355 долл х 25,13 грн), без врахування ваги упаковки.
Судом першої інстанції установлено, що відомості про зафіксовану сторонами нестачу вантажу внесені до комерційного акту  №400305/419 від 20.05.2019.
Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам   Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених  наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №567/6855 від 08.07.2002.
За приписами ст. 129   Статуту залізниць України      обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.
Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002, комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин. У комерційному акті детально описуються стан вантажу або багажу і обставини, за яких виявлена незбереженість, а також обставини, які могли бути причиною виникнення незбереженості вантажу, багажу чи вантажобагажу. Усі графи бланка акта мають бути заповнені. Не дозволяється проставлення рисок та лапок замість повторення необхідних даних. У комерційному акті зазначається, чи правильно навантажений, розміщений і закріплений вантаж, а також про наявність та стан захисного маркування для вантажів, що перевозяться у відкритих вагонах. У разі неправильного завантаження, розміщення, закріплення вантажу в акті зазначається, яке порушення було допущено. Особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть установлену законодавством відповідальність.
Відповідно до п. 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених     наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 (далі - Правила оформлення перевізних документів), на кожне відправлення вантажу відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну).
Згідно з п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправником заповнюються, зокрема, такі графи накладної як "Маса вантажу, визначена відправником" - заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Маса указується у кілограмах (маса брутто вантажу), загальна маса відправки (прописом), а також "Спосіб визначення маси".
При цьому правильність вказаних у накладній відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом засвідчує представник відправника.
Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України     тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами перевезення вантажів. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.
Відповідно до п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення вантаж завантажений відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймається залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування.
У відповідноті до п. 1. Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу (ст. 32 Статуту), затверджених Наказом Міністерства транспорту України №542 від 20.08.2001, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і т.ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку. Кам`яне вугілля, кокс, торф, руда і рудні концентрати, мінеральні будівельні матеріали (глина, щебінь тощо) перевозяться, як правило, у напіввагонах.
Відповідно до пп. "а" п. 111 Статуту залізниць України     залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення.
Згідно зі ст.ст. 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
В силу ч. 1  ст. 22 Цивільного кодексу України     особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Збитки - це витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною у відповідності до  ст. 224 Господарського кодексу України.
Статтею 225 Господарського кодексу України     визначений вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка     зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі     належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України     за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).
Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).
Так, у матеріалах справи наявна копія специфікації №2971SF від 23.04.2019 до контракту №12ЕХР/01-14 від 01.04.2014.
Проте, апелянт уважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження розміру вартості недостачі товару, оскільки специфікацію не можна розцінювати, як самостійний документ, а лише, як невід`ємну частину договору.
Відповідно до ст. 130   Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документу, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.
Отримувачем даного вантажу є ТОВ «МЕТАЛЗЮКРАЙН КОРП ЛТД», яке відповідно до ст. 133 Статуту залізниць України, передала право на пред`явлення позову вантажовідправнику ПРАТ «ММК ім. ІЛЛІЧА»
Згідно ст. 133 Статуту залізниць України та п. 2 Розділу Правил заявлення та розгляду претензій передача прав на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику засвідчується переуступним на відповідному документі - накладній.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Згідно п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21 листопада 2000 року вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 0,5 % маси всіх інших вантажів.
Перевіривши матеріали справи судом апеляційної інстанції з`ясовано, що твердження апелянта з приводу невірного розрахунку суми збитків не знаходять свого підтвердження, оскільки позивачем було здійснено розрахунок суми збитків відповідно до фактичного розміру нестачі товару, який зафіксовано у комерційному акті з урахуванням природної втрати вантажу під час перевезення. Щодо специфікації суд зазначає, що вказаний документ є невід`ємною частиною договору, яка встановлює ціну товару, яка узгоджена обома сторонами і ніким не оспорюється.
Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України     установлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.
Виходячи з аналізу ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода відшкодовується за наявності складу цивільного правопорушення, а саме таких його елементів: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки (шкоди), причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою та вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні №56850779 завданої шкоди - нестачі товару на загальну суму 17  339,71 грн та причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою. При цьому, відповідачем в свою чергу не доведено суду належними та допустимими доказами, що нестача вантажу сталась не з його вини, відповідно до ст. 127 Статуту залізниць України.
Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська Залізниця", в розумінні статті 86 ГПК України, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2019 у справі №910/13994/19, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2019 у справі №910/13994/19 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 
Керуючись ст. 129, 267-285,287 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська Залізниця" залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2019 у справі № 910/13994/19 залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            В.В. Андрієнко 

Судді                                                                                С.А. Пашкіна

                                                                                С.І.  Буравльов