Справа № 347/1241/19 
Провадження № 22-ц/4808/169/20 
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.                
секретаря                Турів О.М.
з участю                  ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 
представника         ОСОБА_3 – ОСОБА_4 . ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Косівського районного суду від 05 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Гордія В. І.у м. Косові,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2019 року  ОСОБА_3  звернувся  в суд з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 квітня 2016 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «OPEL CORSA», д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила дорожнього руху України, внаслідок чого відбулось зіткнення із мотоциклом «Viper 5», під його керуванням. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, йому завдано тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з дифузними аксональними пошкодженнями, апалічним синдромом, які згідно висновку судово-медичного експерта від 21.10.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як таких, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні вищевказаної ДТП. За вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідачці призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном три роки. 06 березня 2017 року за результатами огляду Івано-Франківською міською медико-соціальною експертною комісією йому встановлено першу "а" групу інвалідності з 18 січня 2017 року до 01 квітня 2019 року. При повторному огляді 10 червня 2019 року Івано-Франківською міською медико-соціальною експертною комісією йому встановлено безстроково першу "а" групу інвалідності. У зв`язку із наведеним, просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь шкоду, пов`язану із втратою працездатності за період з 18.01.2017 року по 01.07.2019 року та стягувати довічно на його користь грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва та моральну шкоду у розмірі 400000 грн. 
Заочним рішення Косівського районного суду від 05 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 – грошові кошти у розмірі 106255 (сто шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять) грн. 94 коп. як відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності за період з 18 січня 2017 року по 01 липня 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно починаючи з 01 липня 2019 року і довічно грошову компенсацію у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) грн, як відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 – 200000 (двісті тисяч) грн завданої моральної (немайнової) шкоди вчиненням кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та 3830,95 грн судового збору в дохід.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що виразилось у неповному з`ясуванні судом усіх обставин справи та аналізі поданих нею доказів. Зокрема, апелянт вказує на те, що її цивільна відповідальність на момент вчинення ДТП 09 квітня 2016 року за заподіяння шкоди перед третіми особами була застрахована у ПАТ СК «Галицька» згідно договору №АЕ/4827900 від 26 липня 2015 року. При цьому в березні 2018 року страховакомпанія відшкодувала ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду, витрати на лікування та вартість пошкодженого майна в загальному розмірі 91 187,83 грн. Таким чином, заподіяна нею шкода ОСОБА_3 внаслідок ДТП відшкодована страховиком. Крім того, ОСОБА_3 вже звертався з аналогічним позовом до неї про відшкодування завданої шкоди, проте ухвалою Косівського районного суду від 16 липня 2019 року його позовна заява залишена без розгляду. Таким чином, ОСОБА_3 попущено трирічний строк позовної давності для звернення до суду. 
21 січня 2020 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій доводи апеляційної скарги заперечив, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. Вказує, що судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовано обставини справи. Внаслідок вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, ОСОБА_3 завдано тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння та заподіяно непоправиму моральну шкоду. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.
Представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що останній є потерпілий у вчиненні ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 слід стягнути матеріальну шкоду заподіяну злочином у розмірі 106255,94 грн. та в зв`язку із завданням позивачу ушкодження здоров`я, що призвело до інвалідності та втрати ним повної працездатності. Тому довічно щомісячно стягувати з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати та 200000 (двісті тисяч) грн завданої моральної (немайнової) шкоди.
Проте з таким висновком погодитись повністю не можна, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
У частині першій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Судом встановлено, що вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, потерпілим від якого є позивач ОСОБА_3 (а.с.30-32).
Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно з копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ за № 400283 від 10 червня 2019 року ОСОБА_3 встановлена безстрокова перша «а» група інвалідності з 01 квітня 2019 року (а.с.9). 
Згідно Закону України „Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” в статі 7 визначено, що інвалідність і ступінь втрати здоров "я повнолітніх хворих встановлюється медико-соціальними експертними комісіями. Огляд пацієнтів проводиться за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
Залежно від ступеня розладу функцій організму та обмеження життєдіяльності особі, визнаній інвалідом, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності.
Після прийняття Закону „Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” перша група поділяється на А і Б залежно від ступеню втрати здоров "я людини з інвалідністю та обсягів потреби в постійному сторонньому догляді або нагляді.
До підгрупи А першої групи інвалідності відносяться особи з виключно високим ступеням втрати здоров "я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, які фактично не здатні до самообслуговування.
Згідно ч.2ст. ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. 
Установлено, що на момент завдання шкоди, тобто станом на 09 квітня 2016 року ОСОБА_3 був неповнолітній та не працював. 
Відповідно поданого розрахунку заборгованості з 18 січня 2017 року по 01 червня 2019 року, тобто з моменту досягнення ОСОБА_3 повноліття та встановлення першої «а» групи інвалідності сума втраченого заробітку становить 106 255 грн 94 коп. 
Згідно із статтею 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Відповідно до пунктів 1, 11 Положення про медико-соціальну експертизу, пунктів 3, 26, 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, встановлення МСЕК тієї чи іншої групи інвалідності внаслідок загального захворювання визначається за критеріями життєдіяльності людини, зокрема, здатністю особи до виконання трудової діяльності. Здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров`я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю.
Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметрами оцінки є збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості у звичайних або спеціально створених умовах. Інваліди II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
Законодавство вирізняє професійну та загальну працездатність. Професійна працездатність передбачає здатність працівника до роботи за конкретним фахом і на певній посаді, тоді як загальна працездатність - це здатність до виконання будь-якої роботи у звичайних умовах праці. Особа, яка зазнала каліцтва та якій встановлено інвалідність, може бути визнана частково працездатною. З метою встановлення в особи здатності до праці МСЕК під час встановлення інвалідності має встановити ступінь професійної (а за її відсутності - загальної) працездатності у відсотках.
Так, на підставі цих відомостей суд визначає розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу) у відсотках, що підлягає відшкодуванню.
Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).
Отже, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.
Разом з тим, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 – грошові кошти у розмірі 106255 грн. 94 коп. як відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності за період з 18 січня 2017 року по 01 липня 2019 року, та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно починаючи з 01 липня 2019 року і довічно грошову компенсацію у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) грн, як відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства суд першої інстанції визначаючи період, за який позивачу підлягає відшкодування розмір втраченого ним заробітку, не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не подано висновок МСЕК з визначенням відсотків втрати працездатності.
У зв`язку з цим, заочне Косівського районного суду від 05 вересня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 – грошові кошти у розмірі 106255 грн. 94 коп як відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності за період з 18 січня 2017 року по 01 липня 2019 року та стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно починаючи з 01 липня 2019 року і довічно грошову компенсацію у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) грн., як відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства слід скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною другою статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до частини першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн, так як врахував висновок судово-медичного експерта № 175 від 21.10.2016 р., яким встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого уламкового перелому лівого плеча із зміщенням уламків, які згідно з висновком судово-медичного експерта від 21.10.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку середнього ступеня, закритого уламкового перелому правого стегна із зміщенням уламків, закритого перелому обох сідничних кісток та правої лонної кістки, які супроводжувались травматичним шоком ІІ ступеня, та, які згідно з висновком судово-медичного експерта від 21.10.2016 р. відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоровя і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Крім того, враховано висновок судово-медичного експерта № 174 від 21.10.2016 р., яким підтверджується те, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеня з дифузними аксональними пошкодженнями, апалічним синдромом, що згідно з висновком судово-медичного експерта від 21.10.2016 р. відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як таких, що є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Тілесні ушкодження у вигляді закритої травми тазу із розривом лобкового симфізу, закритої травми грудної клітки із правобічним пневмотораксом із розвитком вентиляторної пневмонії, ускладненої поза легеневим синдромом та гнійним ендобронхітом, що, згідно з висновком судово-медичного експерта від 21.10.2016 р. відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень як таких, що спричинили тривалий розлад здоровя і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення, що підтверджується копією вироку від 13 ртарня 2017 року про винуватість ОСОБА_1 . 
Зазначені докази підтверджують тривалість повного розладу здоров`я позивача, які заподіяні внаслідок протиправних дій відповідача, призвели до значних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань.
Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості сума стягнутої на користь позивачки моральної шкоди визначена судом першої інстанції правильно.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що страхова компанія відшкодувала ОСОБА_3 заподіяну моральну шкоду, витрати на лікування та вартість пошкодженого майна в загальному розмірі 91 187,83 грн, оскільки особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, відповідно ст.194 ЦК України зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 – грошові кошти у розмірі 106255 грн. 94 коп як відшкодування шкоди, пов"язаної із втратою працездатності за період з 18 січня 2017 року по 01 липня 2019 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно починаючи з 01 липня 2019 року і довічно грошову компенсацію у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) грн., як відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні в цій частині позову. В решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Заочне рішення Косівського районного суду від 05 вересня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 – грошові кошти у розмірі 106255 грн 94 коп як відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою працездатності за період з 18 січня 2017 року по 01 липня 2019 року та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно починаючи з 01 липня 2019 року і довічно грошову компенсацію у розмірі 4173 (чотири тисячі сто сімдесят три) грн, як відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати внаслідок каліцтва, з подальшим перерахуванням відповідно до діючого законодавства скасувати та відмовити у задоволенні в цій частині позову. 
В решті судове рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 04 березня 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк                                                                                                І.В.Бойчук
                                                               В.А.Девляшевський