Справа № 344/10474/18 
Провадження № 22-ц/4808/283/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А. 
Суддя-доповідач Василишин 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.,
суддів:                        Горейко М.Д., Матківського Р.Й. 
секретаря                        Маслей А.М.
за участю                         представника апелянта ОСОБА_1 
представника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2019 року у складі судді Татарінової О.А., ухвалене в м.Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У червні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що між нею та ОСОБА_4 17.11.2016 року за замовленнями № 16/11-35, № 16/11-36, № 16/11-37 укладено усний договір купівлі – продажу тканини для пошиття штор. Відповідно до вказаного договору відповідач отримала в неї тканину та пошиті згідно замовлення штори АРТ 1427col365 на суму 153658,78 грн. В цей же ж день на виконання договору, ОСОБА_4 проплатила аванс в сумі 67500 грн. Залишок заборгованості за договором складає 87809,40 грн., які ОСОБА_4 зобов`язувалась та гарантувала проплатити до 01.02.2017 року. Станом на 23.06.2017 року оплата за замовленням ОСОБА_4 проведена не в повному обсязі, і згідно договору заборгованість складає 87809,40 грн. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача 3% річних за 120 днів прострочення, період з 01.02.2017 по 01.06.2017, в сумі 866 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 4471,28 грн., а всього 93 146,68 грн., витрати на правову допомогу та суму сплаченого нею судового збору.
РішеннямІвано-Франківського міського суду від 01 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовлено.
ОСОБА_3  на рішення суду подалаапеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Посилаючись на положення ст.ст.526,698 ЦК України, ОСОБА_3 зазначила, що надала суду належні та допустимі докази про те, що вона як фізична особа-підприємець 17.11.2016 року уклала з ОСОБА_4 правочин, що підтверджується бланком замовлення пошиття виробів №16/11-35, №16/11-36, №16/11-37, на якому проставлено підпис погодження з умовами замовлення відповідача ОСОБА_4 . Ця обставина також підтверджується накладною та рахунком.
Відповідно до вказаного правочину, Договору купівлі-продажу, 17.11.2016 року ОСОБА_4 на підставі ознайомлення її в приміщенні магазину по АДРЕСА_1 із зразками товару отримала тканину на пошиття штор згідно замовлення на суму 153 658,78 грн. 
Після отримання тканини передала її ОСОБА_5 , яка працювала на посаді дизайнера в салоні штор на АДРЕСА_2 Коновальця, 117. Вказані обставини у судовому засіданні підтвердила ОСОБА_5 , будучи допитаною як свідок.
В день ознайомлення та оформлення замовлення на пошиття штор на виконання договору ОСОБА_4 внесла в касу аванс в сумі 67 500,0 грн., які було відображено по касовій книзі, виписано квитанцію про оплату авансу, яку їй було видано. Копія квитанції долучена до матеріалів справи. Залишок заборгованості склав 87 809,40 грн., які ОСОБА_4 зобов`язувалась та гарантувала проплатити до 01.02.2017 року, тобто після пошиття та отримання і встановлення штор у квартирі АДРЕСА_3 .
17.11.2016 року дизайнер ОСОБА_5 отриману за укладеним Договором купівлі-продажу тканину для пошиття штор, за Актом прийому-передачі, передала в салон “ АДРЕСА_4 ” по АДРЕСА_5 , директору салону ОСОБА_6 . Наведені обставини підтвердили ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
В подальшому дизайнер ОСОБА_5 встановила їх за адресою по АДРЕСА_6 за місцем проживання ОСОБА_4 .
З наведених підстав, апелянтка просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.
Представник відповідача скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено факт укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Переглядаючи спір в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з таким висновком з наступних підстав.
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. 
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. 
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). 
За привилами ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. 
Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу (ст.691 ЦК України).
Відповідно до ст.698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. 
Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. 
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). 
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом (ст.633 ЦК України).
Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_3 як фізична особа підприємець здійснює такі види діяльності: виробництво готових текстильних виробів,крім одягу; прання та хімічне чищення текстильних і хутряних виробів; роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах (а.с.103).
Згідно копії довідки та трудового договору від 05.05.2010 року ОСОБА_5 працює в СПД ОСОБА_3 в « Салоні ОСОБА_7 » на посаді дизайнера згідно трудової угоди (а.с.106,107).
Спір між сторонами виник з приводу невиконання відповідачкою зобов`язань по оплаті товару за договором купівлі-продажу тканини, який за посиланням позивачки ОСОБА_3 , був укладений між нею як приватним підприємцем та відповідачкою ОСОБА_4 .
Предметом договору, за твердженнями позивачки, є купівля відповідачкою тканини та пошиття штор з цієї тканини. Відповідач не доплатила за отриману тканину та пошиті штори - 87809,40 грн., що разом із  3% річних за 120 днів прострочення, період з 01.02.2017 по 01.06.2017, в сумі 866 грн. та інфляційними втратами в сумі 4471,28 грн., становить 93 146,68 грн.
Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).
Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оцінюючи надані позивачкою докази на підтвердження своїх вимог, апеляційний суд погоджується з висновоком суду першої інстанції недостатності доказів на підтвердження укладення договору з ОСОБА_4 . 
 
Звертаючись до суду з позовом позивачка на підтвердження своїх вимог надала бланк замовлення № 16/11-35 (на загальну суму по замовленню 75 529,85 грн.), № 16/11-36 (на загальну суму по замовленню 11 187,57 грн.), № 16/11-37 (на загальну суму по замовленню 46 631,94 грн.) від 17.11.2016 року із зазначенням замовника ОСОБА_4 .
 
Однак, надані позивачем бланки замовлень та оригінали накладних № 16/11-35, 16/11-36, 16/11-37 та замовленнях від 20.01.2017 № 17/01-12 Ванна 1, 17/01-12 Ванна 2, 17/01-12 Сходова, розрахунок № 16/11-35 від 17.11.2016 року та накладна № 16/11-35 від 05.03.2017 року не містять даних, які б давали можливість суду встановити наявність між сторонами спору відносини купівлі-продажу вказаного позивачем товару саме відповідачу ОСОБА_4 . Зокрема, бланки замовлень не містять прізвище, ім”я та по-батькові замовника, мають дописки та виправлення, а рахунок не містить підпису одержувача (а.с. 159-160).
 
На бланках замовлень пошиття виробів від 17.11.2016 року (а.с. 158, 161-163),   та  копії бланків замовлення пошиття виробів від 17.11.2016 року по замовленнях № 16/11-35, 16/11-36, 16/11-37 (а.с. 11-13) неможливо встановити чий підпис стоїть в графі «з розрахунком згідний»,тоді як підпис виконавця за договором відсутній.
 
З акту прийому – передачі встановлено, що одна сторона здала, а інша прийняла товари, що підтверджується підписами. Даний товар прийняла на пошиття свідок ОСОБА_6 підпису замовника на даному акті не має, що не може свідчити про замовлення та погодження саме такого товару та його кількості, як зазначено в акті (а.с. 164).
 
Долучені договір ( а.с. 108) та бланки пошиття виробів на замовлення № 17/01-12 (а.с. 14-16) суд не бере до уваги, оскільки на вимогу суду оригіналів даних документів надано не було.
 
Судом також відхиляються доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 внесла аванс в сумі 67 500 грн., оскільки позивачкою не представлено жодного доказу щодо внесення оплати саме відповідачем, первинний розрахунковий документ відсутній.
Таким чином, апелянт не довела факту укладення договору побутового замовлення між нею та відповідачем , як підстави для стягнення коштів, тому в задоволенні скарги слід відмовити.
Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 10 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                Василишин Л.В.
Судді:                                                                                Горейко М.Д.
                                                                                Матківський Р.Й.