ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4471/20 Справа № 2-2957/06 	  	Суддя у 1-й інстанції - Майна  Г. Є. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Варенко О.П.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
за участю секретаря Василенко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року 
у цивільній справі за скаргою  ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м.Дніпро) Рибак Ольги Олександрівни, заінтересована особа - військова частина НОМЕР_1 , 

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою на рішення старшого державного виконавця. Обґрунтовуючи протиправність постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 25829695, заявник із посиланням на норми Закону України "Про виконавче провадження", Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", зазначає про те, що виконання судового рішення не може бути закінченим через його невиконання державним органом із посиланням останнього на відсутність фінансування. Зазначає, що державний виконавець не вчинює дій, визначених Законом України "Про виконавче провадження" для виконання судового рішення, свідомо уникає виконання обов`язків, покладених означеним законом на державного виконавця для виконання судового рішення, ігнорує вимоги Закону. 
Крім того, постанова про закінчення виконавчого провадження не відповідає нормам Закону України "Про виконавче провадження". 
У зв`язку з наведеним вище, заявник просив суд: визнати постанову державного виконавця від 06 грудня 2019 року про закінчення виконавчого провадження незаконною, необґрунтованою та скасувати її, визнати рішення державного виконавця про закінчення виконавчого провадження – неправомірним, а скаргу – обґрунтованою; винести на адресу правоохоронного органу та органу ДВС вищого рівня окремі ухвали з метою усунення порушень (в тому числі кримінальних правопорушень) у ВДВС, внесення даних до ЄРДР, притягнення до відповідальності встановленої законом у зв`язку з системним, трикратним, безпідставним закінченням виконавчого провадження протягом періоду виконавчого провадження з 2010 року по 2019 рік.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Рибак Ольги Олександрівни, заінтересована особа - військова частина НОМЕР_1 .
Не погодившись з таким судовим рішенням,  ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить суд ухвалу суду скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом порушено строки направлення йому копії судового рішення, також судом не було повідомлено заявника про строки подачі відповіді на відзив, та позбавлено можливості подати відповідь на такий відзив. Щодо порушення норм матеріального права, зазначає, що суд не прийняв до уваги недотримання державним виконавцем строків, визначених ст.63 "Про виконавче провадження".
Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
Вивчивши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2008 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 17 листопада 2009 року зобов`язано 194-й понтонно-мостовий загін Державної спеціальної служби транспорту провести ремонт житлового та нежитлових приміщень, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачальних труб квартири АДРЕСА_1 та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги. Присуджено до стягнення із 194-го понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту на користь ОСОБА_1 5 000 гривень на відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір у розмірі 17 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень. У задоволенні іншої частини позову – відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2008 року роз`яснено судове рішення від 30 липня 2008 року та вказано, що провести ремонт квартири позивача по АДРЕСА_2 необхідно без облаштування вікон, проведення радіофікації, без спорудження автономного опалення, але із спорудженням паро та теплоізоляції перекриття над квартирою позивача (а.с. 133-134).
23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області на виконання рішення видано виконавчі листи.
Відповідно до оглянутих судом першої інстанції в судовому засіданні матеріалів виконачого провадження ВП № 25829695:
12 квітня 2011 року державним виконавцем відділу ДВС Новомосковського МРУЮ Погорілим Р.С. було ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2957/06, виданим 23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області (а.с.136).
Актами державного виконавця від 10 листопада 2010 року, від 03 березня 2012 року зафіксовано виконання та не виконання боржником наступних дій: "повністю замінено санітарно-технічне обладнання та систему водопостачальних труб, споруджено паро та теплоізоляцію перекриття над квартирою позивача. Проведено перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги. Система опалення в кв. АДРЕСА_1 на даний час не встановлена. Даний факт пояснюється тим, що представниками в/ч НОМЕР_1 здійснено демонтаж радіаторів опалення з метою проведення профілактичних робіт та перевірки їх цілісності. Встановлення радіаторів опалення не проведено у зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року. Ремонт житлових та нежитлових приміщень не виконано в зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року. Шпалери та клей, необхідні для проведення даних робіт знаходяться на зберіганні у ОСОБА_1 з квітня 2010 року."
17 жовтня 2012 року в порядку вимог ч. 1 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення цих виконавчих дій) винесено постанову державного виконавця про накладення на посадову особу боржника штрафу в сумі 340 грн за невиконання рішення суду (а.с.142);
02 листопада 2012 року в порядку вимог ч. 3 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову державного виконавця про накладення на посадову особу боржника штрафу у подвійному розмірі в сумі 680 грн (а.с.141).
За невиконання рішення суду боржником штраф сплачено в повному обсязі у розмірі 1 020,00 грн, квитанція № 291 від 08 листопада 2012 року (а.с.143);
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року було відмовлено у задоволенні заяви Відділу державної виконавчої служби Новомосковського МРУЮ про заміну способу і порядку виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2008 року (а.с.138-139);
27 листопада 2014 року, в порядку вимог ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення цих виконавчих дій) винесено постанову державного виконавця про стягнення з в/ч НОМЕР_1 виконавчого збору в сумі 1 360 грн (а.с.153). Вказану постанову боржником не виконано в зв`язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень.
26 червня 2015 року від представника боржника з в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 відібрано пояснення, згідно з яким встановлено, що жодні роботи, окрім вже зафіксованих, у квартирі ОСОБА_1 не проводились.
04 грудня 2015 року, керуючись ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення цих виконавчих дій), державним виконавцем до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами в/ч НОМЕР_1 ;
06 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Рибак О.О. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 25829695, якою постановлено на підставі п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2957/06, виданого 23 листопада 2009 року Апеляційним судом Дніпропетровської області про зобов`язання 194-й понтонно-мостового загону Державної спеціальної служби транспорту провести ремонт житлового та нежитлових приміщень, а також заміну санітарно-технічного обладнання, системи опалення та водопостачальних труб квартири АДРЕСА_1 та провести перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги, закінчити. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Копію постанови направлено сторонам та органу чи посадовій особі, що видав виконавчий документ.
Згідно із цією постановою, причиною закінчення виконавчого провадження є наступне: "Актом державного виконавця від 10 листопада 2010 року, 22 травня 2019 року та 06 грудня 2019 року зафіксовано часткове виконання боржником – в/ч НОМЕР_1 наступних дій: повністю замінено санітарно-технічне обладнання та систему водопостачальних труб, споруджено паро та теплоізоляцію перекриття над квартирою позивача; проведено перерахунок оплати за фактично надані комунальні послуги; система опалення в кв. АДРЕСА_1 на даний час не встановлена. Даний факт пояснюється тим, що представниками військової частини НОМЕР_1 здійснено демонтаж радіаторів опалення з метою проведення профілактичних робіт та перевірки її цілісності. Встановлення радіаторів опалення не проведено в зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року; ремонт житлових та нежитлових приміщень не виконано в зв`язку з письмовою відмовою ОСОБА_1 на проведення таких робіт до 15 квітня 2011 року. Шпалери та клей, необхідні для проведення даних робіт знаходяться на зберіганні у ОСОБА_1 з квітня 2010 року. Згідно з ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області № 1131 від 28 жовтня 2008 року, ОСОБА_1 роз`яснено рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 липня 2008 року, а саме провести ремонт квартири позивача по АДРЕСА_2 , без облаштування вікон, проведення радіофікації без спорудження автономного опалення, але із спорудженням паро та теплоізоляції перекриття над квартирою позивача. 10 грудня 2012 року до судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в порядку ст. 373, 217 ЦПК України та ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" направлено заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення. В задоволенні вищезазначеної заяви державного виконавця, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2013 року, відмовлено. До посадових осіб військової частини НОМЕР_1 згідно зі ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" застосовано наступні заходи примусу: 17 жовтня 2012 року в порядку вимог ч.1 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову державного виконавця про накладення штрафу в сумі 340 грн за невиконання рішення суду. 02 листопада 2012 року в порядку вимог ч.3 ст.87 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову державного виконавця про накладення штрафу у подвійному розмірі в сумі 680 грн. за невиконання рішення суду. Боржником штраф сплачено в повному обсязі у розмірі 1 020,00 грн, квитанція № 291 від 08 листопада 2012 року. 27 листопада 2014 року, в порядку вимог ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову державного виконавця про стягнення з військової частини НОМЕР_1 виконавчого збору в сумі 1 360 грн. Вказану постанову боржником не виконано в зв`язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень. 26 червня 2015 року від повноважного представника боржника з військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 відібрано пояснення, згідно якого встановлено, що жодні роботи, окрім вже зафіксованих, у квартирі ОСОБА_1 не проводились. 04 грудня 2015 року, керуючись ч.3 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем до правоохоронних органів направлено повідомлення про вчиненні кримінального правопорушення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 ".
Згідно зі ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Вказане право сторін додатково закріплено також в ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з якою рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
У відповідності до пункту 11 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
Відповідно до статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із ч.ч.2, 3 ст.63 Закону "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб – 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу – 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Вказаних вимог Закону державним виконавцем дотримано у повному обсязі, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження ВП № 25829695, оригінал якого досліджений у судовому засіданні судом першої інстанції.
Пунктом 6 розділу І Загальні положення Інструкції з примусового виконання
рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року (далі - Інструкція), визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 7 розділу І Загальні положення Інструкції з примусового виконання рішень визначено, що постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити, зокрема мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову.
Пунктом 22 Розділу ІІІ Інструкції установлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.
Згідно із пунктами 1, 2 Розділу ІХ Інструкції, виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, здійснюється в порядку, визначеному статтею 63 Закону. У разі невиконання боржником рішення у встановлений виконавцем строк на боржника накладається штраф відповідно до статті 75 Закону та застосовуються інші заходи, передбачені Законом.
Відповідно до п. 13 Розділу ІХ Інструкції при виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11 частини першої статті 39 Закону, якщо штрафи, накладені на боржника, не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.
Здійснивши належний правовий аналіз вищенаведених норм законодавства, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків про те, що рішення та дії державного виконавця були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а в ході виконавчого провадження права заявника порушені не були. 
Доводи апеляційної скарги заявника про те, що судом його не було
повідомлено про строки подачі відповіді на відзив, порушено строки направлення йому копії судового рішення - підлягають відхиленню, оскільки такі процесуальні порушення не є підставою для скасування судового рішення в розумінні положень ст.376 ЦПК України.
Посилання апеляційної скарги на те, що державним виконавцем було порушено строки, визначені в ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" не є визначальним, враховуючи, що державним виконавцем було виконано повний обсяг дій, визначених положеннями цієї статті задля ефективного виконання рішення суду.
Інші доводи апеляційної скарги заявника зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, однак таких висновків не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова