УХВАЛА

07 травня 2020 року 
Київ
справа №360/4915/19
адміністративне провадження №К/9901/12179/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Губської О.А., Уханенка С.А.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області
на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року
у справі №360/4915/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Національної поліції в Луганській області 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі -позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області (надалі - відповідач),в якому просив суд:
- визнати протиправну бездіяльність відповідача;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок премії за вересень 2019 року в середньомісячній сумі премії за січень 2019 року по серпень 2019 року, тобто 430,99 гривень, та стягнути її на користь позивача;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вихідної допомоги при звільненні з урахуванням суми нарахованої премії за вересень 2019 року, та стягнути її на користь позивача;
- стягнути на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04 вересня 2019 року по 16 жовтня 2019 року, у сумі 21264,79 гривень;
- стягнути на користь позивача з відповідача за період з 07 листопада 2015 року по 31 січня 2016 року винагороду в розмірі 100 (сто) відсотків місячного грошового забезпечення у розрахунку на місяць, а саме: за листопад 2015 року - 3680,00 гривень, за грудень 2015 року - 4600,00 гривень, за січень 2016 року 4600,00 гривень, а разом - 12880 гривень.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року, ухваленим за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного провадження та залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з відповідача на користь позивача (середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19216,27 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою Суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства   України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
В свою чергу, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідач в касаційній скарзі зазначає. що суд першої інстанції відніс справу до категорії незначної складності помилково, оскільки позовні вимоги у зазначеній справі пов`язані із звільненням особи зі служби в поліції особи. Яка відповідно до примітки 50ь Закону України «Про запобігання корупції» займає відповідальне та особливо відповідальне становище (заступник начальника слідчого відділення Білокуракинсокого ВП ГУНП в Луганській області). Дане твердження скаржника суд касаційної інстанції вважає помилковим з огляду на наступне.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Положення вказаної правової норми процесуального закону узгоджуються з приписами частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, яка відносить справи в аналогічних спорах до переліку справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Частиною 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
У цій справі, суд першої інстанції, не відніс дану справу до справ незначної складності, як зазначає скаржник, а врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Предмет спору цієї справи не містить ознак, за яких її не можна було розглядати за правилами спрощеного провадження. 
Передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, судом не встановлені, таких інших застережень касаційна скарга також не містить.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки зазначені заявником обставини, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, Верховним Судом відхиллено, тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі №360/4915/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,.
Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити заявникові.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
О.А. Губська
С.А. Уханенко,
Судді Верховного Суду