Постанова
Іменем України
 
21 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 344/10498/16-ц
провадження № 61-36642св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 березня                      2018 року у складі судді Пастернак І. А. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2018 року у складі суддів: Матківського Р. Й., Девляшевського В. А., Фединяка В. Д., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог 
У  серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,0505 га, кадастровий номер 2610100000:12:001:0931, для ведення садівництва у садівничому товаристві «Бистриця-Надвірнянська» на території Івано-Франківської міської ради, яка належить їй на праві приватної власності, шляхом знесення огорожі, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0035 га та приведення даної земельної ділянки у придатний для використання стан, стягнення на її користь 3,46 гривень завданої матеріальної шкоди, 10 тис. грн моральної шкоди судового збору, 1 290 грн витрат з оплати за виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та 2 тис. грн витрат за надання правової допомоги.
Вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка для ведення садівництва у садівничому товаристві «Бистриця-Надвірнянська» Івано-Франківської міської ради площею 0,0505 га, кадастровий номер 2610100000:12:001:0931. Відповідач користується суміжною земельною ділянкою, а з січня-лютого 2016 року самовільно зайняла частину належної їй земельної ділянки шляхом приєднання до своєї земельної ділянки, встановивши огорожу. Даний факт зафіксований 10 березня 2016 року спеціалістами ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». На підставі проведених робіт із землеустрою встановлено, що відповідач самовільно зайняла частину належної їй на праві власності земельної ділянки загальною площею 0,0035 га. 23 березня 2016 року Державною інспекцією сільського господарства в Івано-Франківській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, план-схему із зазначенням самовільно зайнятої відповідачем частини земельної ділянки, визначено розмір шкоди, завданої таким самовільним зайняттям, та видано припис про усунення виявленого порушення вимог земельного законодавства у 30-денний строк. Проведеними повторними перевірками стану виконання даних приписів встановлено, що відповідач порушень земельного законодавства не усунула. Даними діями відповідач порушила її право на користування частиною земельної ділянки, у зв`язку з чим їй завдана майнова шкода у розмірі 3,46 грн та моральна шкода внаслідок протиправної поведінки відповідача, яка триває протягом значного періоду часу, що призвело до розладів її здоров`я, підняття тиску, переживань та моральних страждань.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
РішеннямІвано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                        від 05 березня 2018 року позов задоволено частково.Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 земельною ділянкою площею 0,0505 га для ведення садівництва у садівничому товаристві «Бистриця-Надвірнянська» на території Івано-Франківської міської ради, яка належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 серпня 2013 року, шляхом знесення огорожі, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0035 га та приведення земельної ділянки в придатний для використання стан. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3,46 грн завданої майнової шкоди, 1 тис. грн моральної шкоди, 551 грн 20 коп. судового збору, 1 290 грн витрат з оплати за виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та 2 тис. грн витрат за надання правової допомоги.
Рішення суду мотивовано тим, що, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,0505 га, кадастровий номер 2610100000:12:001:0931, для ведення садівництва у садівничому товаристві «Бистриця-Надвірнянська» на території Івано-Франківської міської ради шляхом знесення огорожі, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0035 га та приведення вказаної земельної ділянки в придатний для використання стан; стягнення завданої майнової шкоди в розмірі 3 грн 46 коп., є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Враховуючи вік та стан здоров`я позивачки, оскільки в ході судового розгляду було доведено протиправність діяння відповідачки, яке виразилось у самовільному захопленні частини земельної ділянки, яка є приватною власністю позивачки, так як протиправними діями відповідачки завдано позивачці значних душевних страждань, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності суд прийшов до висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення з відповідачки завданої моральної шкоди слід задоволити частково, стягнувши з останньої в користь позивачки 1 тис. грн моральної шкоди.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 квітня                     2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державні акти обох сторін були предметом детального дослідження відповідними землеупорядними службами та беззаперечно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 захопила частину земельної ділянки, що належить позивачу. Висновком Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 серпня 2017 року підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 захопила частину земельної ділянки позивача площею 14,0 кв.м вздовж межі по довжині 30,80 м та 26,0 кв.м між будівлями, всього захоплено 14 кв. м земельної ділянки, що згідно правовстановлюючих документів належить позивачу ОСОБА_2 . Самовільне захоплення земельної ділянки позивача відображено у таблицях № 1 та № 2 до висновку експертизи, схематично зображено місце захоплення ділянки, фактичне користування сторін земельними ділянками, які їм належать, відповідно до первинних державних актів.ОСОБА_1 жодним належним та допустимим доказом не довела право на користування земельною ділянкою, на яку вона претендує, та фактично підтвердила в засіданні апеляційного суду, що земельна ділянка площею 26,0 кв. м, яка зазначена у висновку експертизи як самовільно захоплена, необхідна їй для обслуговування будинку, який зблокований із будинком позивача за межею.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1)Доводи касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що вона у листопаді 2017 року подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про скасування права власності на спірну частку земельної ділянки та визнання права власності на цю частку за нею. Між тим, суддя відмовила у принятті зустрічної позовної заяви, при цьому в резолютивній частині ухвали вказала про неможливість її оскарження в апеляційному порядку, чим позбавила її права на доступ до правосуддя. При прийнятті первісної позовної заяви суд стягнув із позивача судовий збір у неповному обсязі. Крім того, за дорученням суду їй надано адвоката, який не з`являвся в судові засідання, виклику цього адвоката суд не здійснював. 
(2) Позиція позивача
У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що відповідач заявила зустрічний позов після початку розгляду справи по суті, тому у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено відповідно до вимог закону. Крім того, за зустрічним позовом відповідача відкрито окреме судове провадження. Судовий збір за подання позову вона сплатила у повному обсязі; відповідач не заявляла клопотань щодо відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою її адвоката. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                        № 460-ІХ (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-ІХ).
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року                 № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди установили, що  ОСОБА_2 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії НОМЕР_2 від 14 серпня 2013 року, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, належить земельна ділянка площею 0,0505 га, кадастровий номер 2610100000:12:001:0931 для ведення садівництва у садівничому товаристві «Бистриця-Надвірнянська» на території Івано-Франківської міської ради.
Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю серії ІФ №15/02-008330 від 20 серпня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 8330, земельна ділянка площею 0,0435 га для ведення садівництва, садівниче товариство «Бистриця-Надвірнянська», яка розташована на території м. Івано-Франківська, Івано-Франківської міської ради, належить відповідачу ОСОБА_1 . 
Згідно копії Акта встановлення меж ділянки в натурі ДП «Івано-Франківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 10 березня                        2016 року межа земельної ділянки, яка знаходиться в садівничому товаристві «Бистриця-Надвірнянська» в межах населеного пункту м. Івано-Франківськ Івано-Франківської міської ради і належить ОСОБА_2 для ведення садівництва, зі сторони ОСОБА_1 порушена. Відповідачем ОСОБА_1 захоплено частину приватизованої земельної ділянки позивача ОСОБА_2 , що відображено на плані земельної ділянки (а. с. 19).
Відповідно до копії відповіді Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 30 березня 2016 року № 02-01/464, копії Акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 23 березня 2016 року № 04-01.28/1, в результаті перевірки встановлено, що ОСОБА_1 самовільно зайняла частину земельної ділянки ОСОБА_2 , якою вона володіє на підставі права власності, площею 0,0035 га, шляхом пригородження до належної на праві власності земельної ділянки.
Згідно копії розрахунку розміру шкоди, завданої внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем ОСОБА_1 , розмір заподіяної шкоди становить 3,46 грн.
Відповідно до копії Актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Івано-Франківській області від 25 травня 2016 року № 04-01.28/3, № 04-01.28/4,                         № 04-01.28/5 від 03 червня 2016 року № 04-01.28/6, № 04-01.28/7, № 04-01.28/8 = ОСОБА_1 продовжує використовувати самовільно зайняті частини: земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , якою вони володіють на підставі права власності; земельної ділянки земель загального користування (дороги) площами відповідно 0,0035 га, 0,0005 га, 0,0003 га, шляхом пригородження до своєї земельної ділянки площею 0,0435 га для ведення садівництва в садівничому товаристві «Бистриця-Надвірнянська».
Згідно висновку № 156/157 судової земельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 серпня 2017 року на місцевості межі земельної ділянки ОСОБА_1 з цільовим призначенням  для ведення садівництва, яка розташована на території садівничого товариства «Бистриця- Надвірянська» у м. Івано-Франківську, не відповідають межам, зазначеним у державному акті на право приватної власності на землю (серії ІФ № 15/02-008380), виданому ОСОБА_1 . У фактичному користуванні ОСОБА_1 відповідно до проведених обмірів перебуває земельна ділянка                                   площею 0,0475 га, що на 40,0 кв. м більше наданої (додаток № 2, таблиця № 1 до висновку).
Дійсна площа земельної ділянки ОСОБА_1 , належної на праві власності, що розташована у садівничому товаристві «Бистриця-Надвірянська» у м. Івано-Франківську, не відповідає площі, зазначеній у державному акті.
Встановлена шлакоблокова огорожа розташовується за межами земельної ділянки, належної ОСОБА_1 відповідно до державного акта, а також сітчаста огорожа, яка розташована вздовж двох спірних земельних ділянок, також розташована за межами земельної ділянки ОСОБА_1 .
Факт накладення (самозахоплення) земельної ділянки наявний зі сторони земельної ділянки ОСОБА_1 в сторону земельної ділянки ОСОБА_2 (а. с. 179-184).
Згідно з вимогами частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до положень статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених за час незаконного користування ними.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Встановивши із доказів у справі, які оцінено відповідно до вимог процесуального закону, обставини самовільного захоплення ОСОБА_1 частини земельної ділянки площею 0,0035 га, що згідно правовстановлюючих документів належить позивачу ОСОБА_2 , суди дійшли висновку щодо обґрунтованості негаторного позову ОСОБА_2 та усунення їй перешкод у користуванні власністю. 
ОСОБА_1 посилається на те, що розгляд її зустрічного позову забезпечив би спростування підстав первісного позову та що вона заявила зустрічні вимоги у встановлений законом строк. 
Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 123 ЦПК України (у редакції станом на 23 листопада 2017 року) відповідач має право пред`явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.
Розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог та про визнання сторонами певних обставин під час попереднього судового засідання, після чого з`ясовується, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду (частина перша статті 173 ЦПК України у редакції станом на 23 листопада 2017 року).
Згідно матеріалів справи, первісну позовну заяву оголошено у судовому засіданні 24 листопада 2017 року (т. 1, а. с. 195).
Разом з тим, у матеріалах справи відсутня зустрічна позовна заява, що унеможливлює перевірку обставин щодо строку її подання до суду. 
Крім того, повернення зустрічної позовної заяви не є предметом касаційного перегляду у цій справі.
Згідно інформації із Єдиного державного реєстру судових рішень справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування права власності на частину земельної ділянки площею 0,0035 га, та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0035 га ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 січня 2020 року призначено до судового розгляду по суті, тобто, право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя не порушено.  
Щодо посилань у касаційній скарзі на те, що при прийнятті первісної позовної заяви суд стягнув із позивача судовий збір у неповному обсязі; за дорученням суду їй надано адвоката, який не з`являвся в судові засідання, виклику цього адвоката суд не здійснював, необхідно зазначити, що позивач сплатив судовий збір як в частині вимог немайного характеру (Т. 1, а. с. 1), так і в частині вимог майнового характеру (Т. 1, а. с. 53а); матеріали справи не містять документів щодо надання   ОСОБА_1 безоплатної вторинної допомоги та заявлення нею про статус ОСОБА_4 як її адвоката, а тому в суду не виник обов`язок щодо повідомлення ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи. 
Таким чином, доводи касаційної скарги є необґрунтованими. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. тиїаііз тиіапсііз рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Ргопіпа V. ІІкгаіпе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області                           від 05 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                                      С. П. Штелик 
 
                                                                                                               А. А. Калараш
 
                                                                                                               В. М. Сімоненко