Ухвала
 
04 травня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 640/10624/19
провадження № 61-7504ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
 
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Позов обґрунтовано тим, що під час перебування сторін у шлюбі 05 вересня 2013 року ОСОБА_1 та Приватне підприємство «АН Рестріелт» (далі - ПП «АН Рестріелт»), в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , уклали договір купівлі-продажу квартири (з ростроченням платежу) АДРЕСА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О. С., зареєстрований в реєстрі за № 1986. ОСОБА_2 надала згоду на купівлю вказаної квартири, про що було зазначено в договорі. Умовами договору купівлі-продажу передбачено, що право власності покупця на придбану квартиру виникає з моменту державної реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Підставою для такої реєстрації буде заява продавця (або уповноваженої особи) щодо повного розрахунку по цьому договору купівлі-продажу квартири.
30 квітня 2015 року між ПП «АН Рестріелт», в інтересах якого діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін і доповнень до договору купівлі-продажу квартири (з ростроченням платежу), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О. С., зареєстрований в реєстрі за № 925, в якому зазначено, що продаж квартири здійснено за 280 000,00 грн, які покупець передав продавцю, а продавець прийняв для ПП «АН Рестріелт» ще до підписання цього договору.
ОСОБА_2 також було надано згоду на підписання договору від 30 квітня 2015 року про внесення змін і доповнень до договору купівлі-продажу квартири (з розстроченням платежу). Право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 30 квітня 2015 року.
ОСОБА_2 зазначала, що працюючи за кордоном, зароблені нею кошти відправляла ОСОБА_1 з метою їх подальшого використання для розрахунків із продавцем за придбанням квартири та її обладнання. За рахунок спільних коштів та запозичених коштів сторін, розрахунки за договором купівлі-продажу від 05 вересня 2013 року, 30 квітня 2015 року були здійснені у повному обсязі. За рахунок спільних з відповідачем коштів вони оснастили квартиру побутовою технікою та меблями та проживали у вказаній квартирі. Таким чином, за час перебування у шлюбі з відповідачем, ними за рахунок спільних коштів було придбано нерухоме майно, яке юридично оформлено на ім`я відповідача.
28 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. При розірванні шлюбу поділ майна не здійснювався, право спільної сумісної власності припинено не було.
У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 просила припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , шляхом її поділу з визначенням часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , визнати за нею право власності на 1/2 частини вищезазначеної квартири, стягнути судові витрати в розмірі 41 234,20 грн, які складаються з витрат по сплаті судового збору 1 784,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 39 450,00 грн.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , шляхом її поділу з визначенням часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 27/100 частини квартири АДРЕСА_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 784,20 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн.
Постановою Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2019 року змінено. В частині припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , шляхом її поділу з визначенням часток ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. У порядку поділу майна подружжя суд визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_3 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 . Збільшено розмір стягнутої з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу адвоката з 5 000,00 грн до 39 450,00 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на корить ОСОБА_2 витрати за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції в розмірі 10 847,40 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152,60 грн, а всього 12 000,00 грн.
ОСОБА_1 у квітні 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року у вищевказаній справі, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану постанову скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким здійснити розподіл спірної квартири та судових витрат згідно з вимогами чинного законодавства.
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є вимоги про поділ майна подружжя, шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частини квартири та припинення права спільної сумісної власності на зазначену квартиру.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною. 
 
Касаційна скарга та додані матеріали не містятьпосилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, не зазначивши при цьому обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя  відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик