ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року	Львів	Справа № 140/3534/19 пров. № А/857/2655/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Носа С.П., Кухтея Р.В.,
з участю секретаря судового засідання                    Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 140/3534/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій незаконними та стягнення коштів,-

суддя в 1-й інстанції – Сорока Ю.Ю.,
час ухвалення рішення – 09.01.2020 року,
місце ухвалення рішення – м. Луцьк,
дата складання повного тексту рішення – 09.01.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про визнання неправомірними дій щодо прийняття форм довідок про отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію позивача без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено внески до Пенсійного фонду України; щодо відмови у вчиненні дій найбільш ефективним способом відновлення  порушеного права на вільне володіння грошима, шляхом виплати позивачу сум недоплаченої частини основного розміру  пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039, 80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, враховуючи суму компенсації за відповідні періоди та стягнення коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з грудня 2006 року перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області як пенсіонер, отримує пенсію на підставі Закону України “Про державну службу”, Закону України “Про службу в органах місцевого самоврядування”. Позивач, реалізуючи права на належне пенсійне забезпечення, зокрема право пенсіонера на пенсію в розмірі передбаченому законодавством України та відповідно порушеним внаслідок неправомірного неврахування сум зазначених вище виплат при призначенні пенсії, звертався до управління пенсійного фонду з заявою від 05.02.2019, у якій просив вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать позивачу, а саме шляхом здійснення виплати йому суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039, 80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, та надати відомості про час і розмір сплати суми пенсії, не одержаної своєчасно. Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області у відповіді від 19.02.2019 №54/71-01 у задоволенні заяви відмовив, у зв`язку із відсутністю законних підстав для перерахунку пенсії з 23.12.2006. Не погоджуючись із вказаною відповіддю, позивач звернувся із заявою від 20.02.2019 до Пенсійного фонду України у якій, окрім вищевказаних вимог, просив визнати протиправними дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо прийняття форм довідок про отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу останнього на пенсію без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб з яких сплачені внески в Пенсійний фонд України. Головне управління Пенсійного фонду України від імені Пенсійного фонду України листом від 22.04.2019 №368/11-01 відмовило у задоволенні вимог позивача.
Позивач вважає, що діями Пенсійного Фонду України, зокрема, затвердженням форми довідок про грошове забезпечення зa посадою нa момент виходу нa пенсію без включення сум матеріальної допомоги нa оздоровлення та сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб, які були одержані ОСОБА_1 та з яких сплачено внески до Пенсійного фoнду, пoзивaчy було завдано збитків, які полягали в нарахуванні Луцьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області ОСОБА_1 пенсії у розмірі, меншому зa тoй, на який він мaв право.
Таким чином, сума недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 року включно складає 130 039, 80 грн. та загальна сума індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання по виплаті пенсії складає 149 271, 07 грн. та 3% річних за останні три роки до звернення до суду складає 11 703, 58 грн.
На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо прийняття форм довідок про отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію ОСОБА_1 без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено внески в Пенсійний Фонд України; визнати незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (перебуває у підпорядкуванні центрального органу виконавчої влади) щодо відмови вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать ОСОБА_1 , а саме шляхом здійснення виплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039, 80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, враховуючи суму компенсації за відповідні періоди; стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України в користь позивача відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих ОСОБА_1 Пенсійним фондом України та його територіальним органом Луцьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області грошових коштів в сумі 130 039, 80 грн., що складають не нараховану та не отриману різницю у пенсії державного службовця за період з 23.12.2006 по 20.02.2017, індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 149 271, 07 грн. та 3% річних у сумі 11 703, 58 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 140/3534/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не оцінив наявний на час призначення пенсії доказ «індивідуальні відомості про застраховану особу», які відповідач не врахував, а тому неправомірно прийняв від Волинської обласної ради довідки, які слугували підставою для призначення пенсії.
Пенсійним фондом у період 2006-2017 років не вживалися заходи, спрямовані на отримання позивачем належної йому суми пенсії.
Суд першої інстанції не врахував, пенсія особи є її приватної власністю і виплата її не у спосіб передбачений Законом є втручання в право людини на власність.
Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 140/3534/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що самостійно визначена позивачем сума доплати пенсії за період з 23.12.2006 по 20.02.2017 в розмірі 130 039, 80 грн. не була нарахована відповідачем у встановленому Законом порядку, а відтак не може вважатись недоплаченою.
Крім того, оскільки заявлена позивачем різниця в пенсії в розмірі 130 039, 80 грн. за період з 23.12.2006 по 20.02.2017 позивачу не нараховувалась, відповідно не були порушені строки її виплати, а тому компенсація втрати частини доходів не проводиться, відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають також.
З мотивів вищенаведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про визнання дій неправомірними та стягнення коштів, задоволенню не підлягають.
Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області з 23.12.2006 року і отримує пенсію як інвалід ІІ групи відповідно до    Закону України “Про державну службу”.
05.02.2019 позивач звернувся до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, із заявою у якій просив вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать позивачу, а саме шляхом здійснення виплати йому суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039, 80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, та надати відомості про час і розмір сплати суми пенсії, не одержаної своєчасно.(а.с.19)
Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області у відповіді від 19.02.2019 №54/71-01 у задоволенні заяви відмовив, у зв`язку із відсутністю законних підстав для перерахунку пенсії з 23.12.2006.(а.с.21)
20.02.2019 позивач звернувся до Пенсійного фонду України із заявою у якій, окрім вимог, зазначених у зверненні від 05.02.2019, просив визнати протиправними дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо прийняття форм довідок про отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу останнього на пенсію без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та сум матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб з яких сплачені внески в Пенсійний фонд України.(а.с.20)
Головне управління Пенсійного фонду України від імені Пенсійного фонду України листом від 22.04.2019 №368/11-01 відмовило у задоволенні вимог позивача.(а.с.22).
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегією суддів встановлено з матеріалів справи, що з 23.12.2006 ОСОБА_1 призначено пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу” в розмірі 90 відсотків заробітку. 
Розрахунок розміру пенсії проведено на підставі довідок Волинської обласної ради про заробітну плату №№6.16/22, 6.16/23, 6.16/24 від 19.12.2006.
У довідці №6.16/22 містяться відомості про те, що заробітна плата ОСОБА_1 на час звернення за пенсією становить 11 875, 60 грн., в тому числі: посадовий оклад - 3984 грн., доплата за 4 ранг - 140 грн., надбавка за вислугу років 40% - 1649,60 грн., надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність праці в розмірі 90% - 3711,60 грн., премія в розмірі 60% - 2390,40 грн. Стаж роботи державного службовця становить 25 років 11 місяців 8 днів, що дає право на призначення пенсії, згідно Закону України “Про державну службу” в розмірі 90 відсотків заробітку.
У довідках №6.16/23 та №6.16/24 містяться відомості про розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), які включаються в заробіток для обчислення розміру пенсії відповідно, в тому числі, і до Закону України “Про державну службу”. Сума виплат за 24 місяці з розшифровкою. Назви виплат – надбавка за особливий характер роботи та інтенсивність (згідно постанови КМУ від 24.10.1996 №1295), премія за високі досягнення у праці (згідно постанови КМУ від 24.10.1996 №1295), премія за високі досягнення  у праці (згідно постанови КМУ від 30.06.2005 №512).
У довідці №11.33/333 від 18.12.2006 вказано суми заробітку з розшифруванням в гривнях за період 1993-1997 років.
Однак, у даних довідках відсутні відомості про виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових потреб.
Посилання апелянта у апеляційній скарзі на «індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 », як на підставу не прийняття довідок від Волинської обласної ради на увагу не заслуговують. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач отримує пенсію з 2006 року, на підставі довідок, які є чинними та не оскаржувалися у судовому порядку.
На момент призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” форма відповідних довідок не була встановлена законами і підзаконними актами. 
Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу” була затверджена постановою правління ПФУ від 30.10.2008 №19-11 “Про затвердження форм довідок про заробітну плату, що подаються для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Проте, зазначена постанова правління ПФУ від 30.10.2008 №19-11, прийнята після призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України “Про державну службу”.
Таким чином, твердження позивача, що дії Пенсійного фонду України щодо затвердження на час призначення йому пенсії форми довідок, що не відповідають законодавству, не відповідають фактичним обставинам справи та не заслуговують на увагу суду.
Щодо вимоги позивача про визнання незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (перебуває у підпорядкуванні центрального органу виконавчої влади) щодо відмови вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать ОСОБА_1 , а саме шляхом здійснення виплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039, 80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, враховуючи суму компенсації за відповідні періоди; стягнення з Держави України в особі Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих ОСОБА_1 Пенсійним фондом України та його територіальним органом Луцьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області грошових коштів в сумі 130 039, 80 грн., що складають не нараховану та не отриману різницю у пенсії державного службовця за період з 23.12.2006 по 20.02.2017, індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 149 271, 07 грн. та 3% річних у сумі 11 703, 58 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що в 2017 році ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2017 позов задоволено частково, визнано дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови провести перерахунок пенсії позивачу з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28 424, 13 грн. у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 неправомірними, зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок (вчинити дію) та виплату ОСОБА_1 пенсії як колишньому державному службовцю - по інвалідності ІІ групи, з врахуванням положень    Закону України “Про державну службу”, що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням суми виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28 424, 13 грн. у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.05.2017 відмовлено в задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2007 по 20.02.2017, в зв`язку з пропуском без поважних причин строків звернення до суду.
Крім того, правомірність дій відповідача щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за період з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року з врахуванням у складі заробітку матеріальної допомоги в сумі 28 424, 13 грн., була предметом розгляду, зокрема, у справі №161/11912/17 за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання неправомірними дій відповідача щодо відмови провести перерахунок пенсії позивача з врахування виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28 424,13 грн у період з 01 грудня 2004 року по 30 листопада 2006 року включно, а також здійснити виплату недоотриманої суми пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно, із врахуванням індексацій за 2006-2017 роки та раніше виплачених сум; зобов`язання відповідача перерахувати позивачу пенсію з врахуванням положень    Закону України “Про державну службу” із застосуванням показника заробітної плати з врахуванням сум виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28 424,13 грн. у період з 01 грудня 2004 року по 31 листопада 2006 року включно та здійснити виплату недоотриманої сум пенсії за період з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно, із врахуванням індексацій за 2006-2017 роки та раніше виплачених сум; визнання неправомірними дій Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 завірених копій підтверджуючих документів про середньомісячний розмір перерахунку суми до пенсії з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги у період з 01 грудня 2004 року по 30 листопада 2006 року включно та її індексації.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 лютого 2018 року у справі №161/11912/17, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від  15 травня 2018 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Також, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі №0340/1233/18 за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії - позов задоволено частково: визнано протиправними дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно; визнано протиправними дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно із нарахуванням компенсації втрати частини доходів; зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити виплату ОСОБА_1 недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року включно з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 січня 2019 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року у справі №0340/1233/18, в частині задоволення позову - скасовано, а позовні вимоги залишено без розгляду. У решті рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2018 року - залишено без змін.
У вищевказаних судових рішеннях, які набрали законної сили, суди прийшли висновків про безпідставність вимог позивача до органу Пенсійного фонду України щодо виплати недоплаченої частини пенсії за період з 01 грудня 2006 року по 20 лютого 2017 року.
З мотивів вищенаведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що самостійно визначена позивачем сума доплати пенсії за період з 23.12.2006 по 20.02.2017 в розмірі 130 039, 80 грн. не була нарахована відповідачем у встановленому Законом порядку, а відтак не може вважатись недоплаченою.
А тому вимога позивача про визнання незаконними дій Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать ОСОБА_1 , а саме шляхом здійснення виплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039, 80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, враховуючи суму компенсації за відповідні періоди є безпідставною, у задоволенні якої слід відмовити.
Оскільки заявлена позивачем різниця в пенсії в розмірі 130 039, 80 грн. за період з 23.12.2006 по 20.02.2017 позивачу не нараховувалась, відповідно не були порушені строки її виплати, а тому компенсація втрати частини доходів не проводиться, відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 140/3534/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	Р. В. Кухтей  	
Повне судове рішення складено 14.05.2020 року