Справа № 463/4792/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В. 
Провадження № 22-ц/811/1899/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
судді-доповідача: Левика Я.А.,
суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Гирич С.В. від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Винниківської міської ради, ОСОБА_3 , третіх осіб Головного Управління Держпродспожив служби у Львівській області, Львівського обласного лабораторного центру, Управління державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

       рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2019 року позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_3 демонтувати вигрібну яму, яка знаходиться на земельній ділянці на АДРЕСА_1 на відстані 5 (п`яти) метрів від будинку АДРЕСА_1 . В задоволенні вимог про зобов`язання Винниківську міську раду та ОСОБА_3 привести земельну ділянку на АДРЕСА_1 належну позивачці ОСОБА_1 до стану її використання за цільовим призначенням у відповідності екологічних та санітарних норм – відмовлено за безпідставністю. Стягнуто з ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1 704,80 грн. судового збору. 
Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови в позові ОСОБА_5 про приведення земельної ділянки до стану її використання за цільовим призначенням у відповідності до екологічних та санітарних норм та у відповідній частині ухвалити нове рішення, яким задоволити позов ОСОБА_6 про приведення земельної ділянки до стану її використання за цільовим призначенням у відповідності до екологічних та санітарних норм. Вважає, що рішення суду в згаданій частині є незаконним з таких підстав. Згідно протоколу №206 від 07.09.2015р. Державної установи «Львівський обласний лабораторний центр Держсанепідемслужби України Львівським міським відділом» вбачається буквально: «Дослідження проби грунту не відповідає вимогам «гранично допустимі концентрації» (ГДК) та «Гранично допустимі кількості» (ОДК) хімічних речовин у грунті від 19.11.91. «Держсан ПІН у 2.27-029-99» по змісту виявлена концентрація 1,137,2 мг/кг при допустимій 160,0 мг/кг, тобто концентрація допустимих хімічних речовин перевищує більше 10 разів. Згідно протоколу згаданої установи №207 від 07.09.2015р. вбачається, що дослідження проби грунту не відповідає (ГДК) та ОДК хімічних речовин у грунті від 19.11.91. «Держсан ПІН у 2,27-029-99» по змісту сульфатів виявлена концентрація 2,767 мг/кг при допустимій нормі 160 мг/кг, тобто концентрація хімічних речовин більше в 15 разів. Звертає увагу, що основний вплив сульфати чинять на шлунок, гальмуючи його секреторну діяльність, негативно впливають на функкції системи травлення. Мінералізація негативно впливає також на вагітність, на плід і новонароджених, збільшує ймовірність гінекологічних захворювань. Вказує, що на її звернення Винниківська міська рада не реагувала. Вважає, що відповідачі грубо порушили ст. 21 ЗУ «Про відходи». Зазначає, що суд своїм рішенням встановив причинно-наслідковий зв`язок між вигрібною ямою та забрудненням земельної ділянки, оскільки задоволив позовні вимоги про демонтаж вигрібної ями. Таким чином, земельна ділянка не може використовуватись за цільовим призначенням, оскільки допустима норма забруднення перевищена в 15 разів. 
Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.
Клопотання ОСОБА_2  в інтересах  ОСОБА_1  про розгляд справи відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України, колегія суддів вважала необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає, оскількивказане клопотання не містять деталізованих обґрунтувань щодо необхідності проведення судового засідання за участі сторін, а апелянтом звернуто увагу на конкретні обставини у позовній заяві та апеляційній скарзі, які на її думку слід дослідити суду.
Те, що процедура письмового провадження не суперечить, окрім вимог чинного ЦПК України, також і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вбачається із рішення Європейського суду з прав людини Лавренов проти України від 16 січня 2018 року (Заява №51924/14), зокремапунктів 9-11 вказаного рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позов, уточненої позовної зави, апеляційної скарги, а також інших письмових заяв та пояснень учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 89, 141, 280 ЦПК України, ч.1 ст. 317, ст. 373 ЦК України, ст.ст. 103, 104 ЗК України, п. 1.21, 2,22 «Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 року №145, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що, – відповідно до рішення виконавчого комітету Винниківської міської ради від 20.07.2012 року №148 вирішено затвердити висновок міжвідомчої комісії про те, що технічно можливо здійснити розподіл будинку АДРЕСА_1 згідно висновку ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 21.05.2012 року №1/10941. «Про визначення реальних часток в будинку між співвласниками» будинку АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_1 належить 67/100 ідеальної частки, ОСОБА_7 – 11/100 ідеальної частки та ОСОБА_8 – 22/100 ідеальної частки. У спільному користуванні залишено сарай «Б» та вбиральня «В». За рішенням Личаківського районного суду м. Львова, що не оскаржувалося сторонами та набрало законної сили в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання частково недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, визнання права власності на частину земельної ділянки відмовлено за безпідставністю вимог. Зустрічний позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/6 частин земельної ділянки по АДРЕСА_2 , за ОСОБА_8 – 2/6 вище вказаної земельної ділянки та за ОСОБА_7 – 1/6 частину вище вказаної земельної ділянки. На підтвердження позовних вимог позичкою надано суду протокол №206 та №207 відбору та дослідження проб ґрунту від 07.09.2015 року згідно яких 26.08.2015 року здійснювався забір проб ґрунту за адресою АДРЕСА_3 з городу та біля хати та відповідно до висновку санітарного лікаря досліджена проба ґрунту не відповідає вимогам «Гранично – допустимі концентрації та орієнтовно допустимі кількості хімічних речовин у ґрунті, по вмісту сульфатів виявлена концентрація 1137,1мг/кг при допустимій 160,0 мг/кг – ґрунт з городу та 2767,4мг/кг при допустимій 160,0 мг/кг – ґрунт біля хати. Згідно повідомлення Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів за результатами звернення ОСОБА_2 повідомлено, що Головним управлінням Держпродспоживслужби у Львівській області проводилися комісійні обстеження за результатами яких було встановлено, що 2 вигрібні ями на території сусіднього домоволодіння по АДРЕСА_1 розміщені з порушенням вимог п.2.22 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.03.2011 року №145. Відповідно до акту від 28.12.2015 року складеного в присутності сторін по справі – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при обстеженні земельних ділянок за адресою АДРЕСА_4 встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 – власник ОСОБА_3 знаходиться дві вигрібні ями – одна бетонна, друга металева ємність. Між земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розташована земельна ділянка ОСОБА_7 ,. на ділянці ОСОБА_7 на межі з ділянкою ОСОБА_9 вирито яму в якій видно заблоковану чавунну каналізаційну трубу та дві пластикові. На ділянці ОСОБА_7 вирито колодязь біля якого на відстані 0,7 м. викопано яму в якій видно чавунну каналізаційну трубу. Крім цього Личаківською районною санітарно-епідеміологічною станцією м.Львова з виходом на місце, в ході обстеження за адресою АДРЕСА_2 а встановлено, що на відстані 5 метрів від будинку ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 а обладнана вигрібна яма при нормі не менше 20 метрів згідно вимог ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» Технічна документація на обслуговування вигрібної ями, яка розташована на території приватного будинку у АДРЕСА_1 в райСЕС не погоджувалася. Проаналізувавши в сукупності надані суду докази, під час розгляду справи встановив, що за адресою АДРЕСА_1 на відстані 5м. від будинку по АДРЕСА_2 відповідачем самовільно обладнана вигрібна яка, що суперечить державним будівельним нормам. Технічна документація на обслуговування вигрібної ями, яка розташована на території будинку АДРЕСА_1 райСЕС не погоджувалася, отже така експлуатується з порушенням вимог чинного законодавства та підлягає демонтажу відповідачкою ОСОБА_10 . Жодних заперечень від відповідачки ОСОБА_3 щодо заявленого позову суду не надходило, відзив на позов не подано. Оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позивачкою не підтверджено жодними доказами свої пояснення про те, що на даний момент не може використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, тобто для обслуговування будинку та проживання жильців у зв`язку з діями відповідачів. Позивачем не вказано, які саме дії слід вчинити відповідачам для приведення земельної ділянки до стану її використання, які її характеристики порушені та що це сталося внаслідок протиправних дій відповідачки. Задовольняючи позовні вимоги позивача про демонтаж ями, на думку суду, надасть їм можливість використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та поновить порушені права позивача. Інший спосіб приведення земельної ділянки до попереднього стану позивачами не вказано, а отже такі вимоги суд вважав задоволенню не підлягають. Крім цього відповідно до протоколу №157 від 09.07.2015 року за результатами дослідження питної води, що відібрані у АДРЕСА_3 , така відповідає вимогам до питної води для споживання людиною. Щодо судових витрат, то такі у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, а у даному випадку з відповідачки ОСОБА_3 в розмірі 704,80 грн.
Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції – немає. Висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи, вимогам закону.        
13.08.2018р. ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Винниківської міської ради, ОСОБА_3 , третя особа Головне Управління Держпродспожив служби у Львівській області, Львівський міський відділ ДУ Львівський обласний лабораторний центр ДСЕСУ, Личаківська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Львова, ОСОБА_11 В., у якому просив: 
- зобов`язати відповідачку ОСОБА_12 , демонтувати яму, яка знаходиться на земельній ділянці на АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Винниківську міську Раду та ОСОБА_12 привести земельну ділянку на АДРЕСА_2 , належну позивачці ОСОБА_5 в м. Винники, до стану її використання за цільовим призначенням у відповідності до екологічних та санітарних норм. 
       15.01.2019р. ОСОБА_13 в інтересах ОСОБА_1 подав суду уточнення до позовної заяви, у якому просив:
- зобов`язати відповідачку ОСОБА_12 , демонтувати яму, яка знаходиться на земельній ділянці на АДРЕСА_1 ; 
- зобов`язати Винниківську міську Раду та ОСОБА_12 привести земельну ділянку на АДРЕСА_2 , належну позивачці ОСОБА_5 в м. Винники, до стану її використання за цільовим призначенням у відповідності до екологічних та санітарних норм.        
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка ОСОБА_1 є співвласником 3/6 ідеальної частини будинку по АДРЕСА_2 . Співвласниками вище вказаного будинку також є ОСОБА_8 – 2/6 ідеальної частини та ОСОБА_7 – 7/6 ідеальної частини. Відповідачка ОСОБА_14 є власником будинку АДРЕСА_1 . Дідо відповідачки, власник будинку ОСОБА_15 на земельній ділянці позивача провів каналізацію без їх згоди, технічної документації та рішення органу місцевого самоврядування. В червні 2003 року батько позивачки ОСОБА_16 відключив каналізацію відповідачки, оскільки внаслідок неправильної експлуатації каналізації, здійснювалося забруднення земельної ділянки АДРЕСА_2 і тепер ділянка потребує приведення до санітарних і екологічних норм. Окрім того, після відключення будинку відповідачки від каналізації, вона на земельній ділянці АДРЕСА_1 - АДРЕСА_2 влаштувала дві вигрібні ями. Одна влаштована в 2006 році з бетону, за 15 метрів від колодязя, друга влаштована у 2015 році - це закопана цистерна, яка використовувалася для бензину, і вона знаходиться за 5 м. від будинку позивачки. Ця вигрібна яма відповідачки збудована без технічної документації, у встановленому порядку не прийнята в експлуатацію, експлуатується самовільно, внаслідок чого і надалі забруднюється земельна ділянка позивачки. Земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням, тобто для обслуговування будинку та проживання жильців в будинку. З врахуванням наведеного просили позов задоволити.
Згідно ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).
За ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.
Відповідно до п. 3.26 ДБН 360-92**, відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках. Садибна забудова площею ділянок менше 600 м2 повинна забезпечуватися централізованим водопроводом, а малоповерхова забудова площею приквартирних ділянок менше 300 м2 - водопроводом і каналізацією.
       Згідно п. 2.21 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011  N 145, Рідкі відходи (фекалії, сеча, помиї), що утворюються у житлових та громадських будівлях і спорудах за відсутності централізованого водопостачання та водовідведення, допускається зберігати у вигрібних ямах (вигребах). У разі наявності дворових вбиралень вигрібна яма може бути спільною. Вигріб повинен бути водонепроникним та мати щільно прилягаючу кришку. Об`єм вигребу розраховується виходячи з чисельності населення, що ним користується. Вигреби необхідно очищати у міру їх заповнення. Перевезення рідких відходів з вигребів та розміщення їх на території приватних володінь, а також використання їх як добрива в сільському господарстві забороняється.
Згідно п. 2.22 вказаних Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, вигреби повинні бути віддалені від меж земельних ділянок навчальних та лікувально-профілактичних закладів, стін житлових та громадських будівель і споруд, майданчиків для ігор дітей та відпочинку населення на відстань не менше 20 м. Місце розміщення вигребу на присадибній ділянці та відстань від нього до власного житлового будинку визначає власник цього будинку з додержанням правил добросусідства . Спірні питання щодо місць розміщення вигребів на території присадибної ділянки розглядаються у порядку вирішення земельних спорів згідно з законодавством. В умовах нецентралізованого водопостачання вигреби на території присадибної ділянки повинні бути віддалені від індивідуальних колодязів і каптажів джерел на відстань не менше 20 м, при цьому відстань від вигребів до громадських колодязів і каптажів джерел повинна бути не менше 50 м. При цьому слід враховувати напрямок схилу ділянки.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка є власницею 67/100 будинку та 3/6 земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 6, 85).
Крім цього з Схеми розташування земельних ділянок ( АДРЕСА_5 ), листа Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області №7-1-13/2630 від 13.03.2018 року, листа Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів №602-121-19/2446 від 17.05.2018 року, Акту Інспекції з благоустрою м. Винники від 28.12.2015 року, листа Личаківської районної санітарно-епідеміологічної станції м. Львова МОЗ України №3257/01 від 03.11.2011 року (а.с. 11-14, 18), – вбачається, що відповідачкою самовільно з порушенням Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць» і відповідно прав і законних інтересів позивачки влаштовано вигрібну яму, що є предметом спору. 
Тому судом першої інстанції підставно задоволено позов в частині зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати вигрібну яму, яка знаходиться на земельній ділянці на АДРЕСА_1 на відстані 5 метрів від будинку АДРЕСА_2 .
Крім цього, дійсно з Протоколу №206 відбору та дослідження проб ґрунту за адресою АДРЕСА_3 з городу від 07 вересня 2015 року вбачається, що проба ґрунту не відповідає вимогам «Гранично-допустимі концентрації (ГДК) та орієнтовно-допустимі кількості (ОДК) хімічних речовин в грунті від 19.11.91р.». ДержСанПІН у 2.2.7.029 – 99 по вмісту сульфатів виявлена концентрація 1137,1 мг/кг при припустимій 160 мг/кг.
Також, з протоколу №207 відбору та дослідження проб грунту за адресою АДРЕСА_3 біля хати від 07 вересня 2015 року вбачається, що проба ґрунту не відповідає вимогам «Гранично-допустимі концентрації (ГДК) та орієнтовно-допустимі кількості (ОДК) хімічних речовин в грунті від 19.11.91р.». ДержСанПІН у 2.2.7.029 – 99 по вмісту сульфатів виявлена концентрація 2767,4мг/кг при припустимій 160 мг/кг.
Однак будь-яких доказів про те, що забруднення земельної ділянки позивачки має місце з вини або внаслідок дій чи бездіяльності відповідачів – немає.
Крім цього, докази подані в апеляційну інстанцію колегія до уваги не бере, бо ні позивачка, ані її представник не навели жодних доводів про неможливість подання таких у суд першої інстанції та будь-які перешкоди у цьому.
Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, на які правильно посилався суд першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
       Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 квітня 2019 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 березня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                    Я.А. Левик
Судді:                                                                        Л.Б. Струс
                                                                               М.М. Шандра