ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15441/19	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/526/20 	Доповідач - Сташків Б.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Костів О. З., Щавурська Н. Б., 
                                       за участю секретаря — Сович Н.А.
                                       та сторін— представника позивача ПАТ КБ                                                 “Приват Банк” Панькова О.П., представника                                                  відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 607/15441/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярмусь Віктор Дмитрович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2020 року, ухваленого суддею Сливка Л.М.,повний текст рішення складено 24 лютого 2020 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

                                       ВСТАНОВИВ:
       У червні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. 
       В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідно до укладеного між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» , котре у подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк» та   ОСОБА_3  , кредитного договору б/н від 30 травня 2012 року , відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та зобов`язався повернути ці кошти та сплатити відсотки в порядку і в терміни, встановленні договором. Вказував, що ОСОБА_1 належно не виконує взятих на себе зобов`язань щодо вчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 30763,16 гривень, яку позивач і просив з нього стягнути.        
       Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2020 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
       Стягнуто із ОСОБА_1 в користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 30 травня 2012 року у розмірі 12889 гривень 62 копійки.
       У задоволені решти вимог - відмовлено.
       Компенсовано Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1921 гривню понесених судових витрат у вигляді судового збору. 
       Не погодившись із вказаним рішенням судом, від ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярмусь В.С. поступила апеляційна скарга в якій сторона відповідача просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приват Банк” в повному обсязі.
       У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права не врахування усіх обставин справи.         Зокрема вказує, що оскільки банк неправомірно стягував проценти за користування кредитними коштами та комісію за кредитним договором, то фактично на даний час відповідач у повному обсязі повернув банку 10 тисяч гривень отриманих ним у вигляді кредитного ліміту грошових коштів . 
       Зазначає, що згідно поданого позивачем розрахунку станом на 16.05.2019 року по інших банківських картках, заборгованість відповідача збільшувалась за незаконно нарахованими відсотками та додавалась до тіла кредиту. Зазначає, що за період з 01.09.2015 року по 16.05.2019 рік було нараховано відсотки, які були сплачені в сумі — 18537,41 грн. Стверджує, що було погашено проценти за користування кредитними коштами у розмірі 19716,58 грн. Апелянт вказує,що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 16.05.2019 року відповідачем самостійно погашено, а також банком стягнуто з пенсійної карточки ОСОБА_1 за період з 01.09.2015 р. по 16.05.2019 року кошти в сумі 36792,02 грн. Таким чином, вважає, що оскільки відповідач погасив тіло кредиту у повному обсязі, підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту немає.
       У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити посилаючись на підстави викладені в ній.
       Представник позивача ПАТ КБ “Приват Банк”- Паньков О.П. заперечив проти поданої апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.
       Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.
       Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
       Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
       Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 30 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір б/н з   ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 10000 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
       В заяві зазначається, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
       До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. 
       Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 16 травня 2019 року, становить 30763,16 і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 12889,62 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 2944,39 грн .; 12974,87 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання ; 13,18 грн. заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність 1441,10,99 грн. штраф (процентна складова).
       Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із ОСОБА_1 в користь АТ КБ “Приват Банк” заборгованість за кредитним договором б/н від 30 травня 2020 року у розмірі 12889 грн.62 коп., суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті .
       Проте такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного. 
       Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.         
       Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
       Як вбачається з оскаржуваного рішення суду, судом першої інстанції зроблені висновки про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк у зв`язку із чим судом відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приват Банк” про стягнення заборгованості за нарахованими процентами та пенею. 
       З наданого банком розрахунку вбачається, що при нараховуванні процентів за користування кредитними коштами та комісією за обслуговування картки, кредитний ліміт банком збільшувався, при цьому на рахунок банку відповідачем періодично вносилися кошти.
       Згідно наданої позивачем витягу по руху коштів по кредитних картках з 30 травня 2012 року та розрахунку, заборгованість відповідача за неповернутими коштами (кредитом) становить: 15834,01 грн., з яких 12889,62 грн. заборгованість за тілом кредитом та 2944,39 грн. за простроченим тілом кредиту.
       Як вбачається з матеріалів справи, зокрема наданого позивачем розрахунку станом на 16 травня 2019 року заборгованість відповідача збільшувалася у зв`язку із нарахованими відсотками та додавалася до тіла кредиту(погашалась за рахунок тіла кредиту). Згідно вказаного розрахунку за період з 01 вересня 2015 року по 16 травня 2019 року, банком нараховано відсотки, які були сплачені відповідачем ОСОБА_1 у розмірі 18537,41 грн.(а.с.9-12).
       Згідно розрахунку заборгованості станом на 16 травня 2019 року відповідачем у період з 01 вересня 2015 року по 16 травня 2019 року внесено на погашення заборгованості грошові кошти у розмірі 36792 грн.02 коп., що перекриває заборгованість по тілу кредиту відповідача у розмірі 12889,62 грн.(а.с.9-12).
       Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем вносилися грошові кошти на погашення неустойки по кредитному договору у загальній сумі 18537,41 грн., що не оспорюється стороною позивача. Дана сума перевищує заборгованість відповідача за кредитною заборгованістю, то відповідно підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ “Приват Банк” про стягнення заборгованості немає.
       З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №б/н від 30 травня 2012 року в сумі 12889 грн.62 коп.,оскільки відповідачем фактично сплачено кредитну заборгованість, шляхом внесення грошових коштів на рахунок банку.
       В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
       Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
       Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
       Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
       Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
       Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
       Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
       У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.        
       Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       У відповідності до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
       Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Таким чином, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не вірно встановлено фактичні обставини справи, у зв`язку із чим дано помилкову оцінку доказам.
       Згідно ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи,порушення норм матеріального або процесуального права. 
       Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а оскаржуване рішення до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приват Банк” у зв`язку із недоведеністю.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ярмусь Віктор Дмитрович — задовольнити.

       Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 лютого 2020 року — скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Дата складання повного тексту постанови - 16 червня 2020 року.

       Головуючий:                                                         Сташків Б.І.

                                                                               Костів О.З.

       Судді:                                                                Щавурська Н.Б